П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/2551/25
Провадження № 22-ц/4815/610/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн",
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року (ухвалене у складі судді Чорного І.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ТзОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 31 січня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1522242 в електронній формі, за яким останній надано кредитні кошти зі сплатою процентів за їх користування. 
На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 2800,00 грн. на строк 30 днів з дати його надання, з можливістю пролонгації, шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору.
07 вересня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № 1-07092021, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1522242 від 31 січня 2021 року.
07 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» було укладено договір факторингу №2-07/09-2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1522242 від 31 січня 2021 року.
Відповідач не виконала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 9184,00 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2800,00 грн., простроченої заборгованості за комісіями і відсотками у розмірі 6384,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Колекшн» заборгованість по кредитному договору №1522242 від 31.01.2021 у розмірі 9184 (дев`ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Колекшн»  судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Рішення суду обґрунтовано тим, що з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Ярмольчука В.С. оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що, при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Відсутні первісні бухгалтерські документи, котрі б стверджували факт видачі грошових коштів, розмір заборгованості.
Із розрахунку заборгованості невідомо, в якому розмірі та коли саме видавалися кошти. 
Невідомо, за якою процентною ставкою здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення кредитного договору.
Згідно умов кредитного договору розмір відсотків за весь період становить 1596 грн.
Пролонгації кредитного договору не відбувалося, а тому нараховувати відсотки за більший період немає підстав.
Просить звільнити від сплати судового збору, скасувати оскаржуване рішення, а у задоволенні позову – відмовити.
17 березня 2026 року ТзОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення кредитного договору та існування заборгованості, внаслідок неналежного виконання зобов`язання.
Позичальник погодився на умови, визначені в договорі щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту.
Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 31 січня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1522242, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором С498.
За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 2800 грн. строком на 30 календарних днів, зі сплатою відсотків 1,90 % в день.
Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 31.01.2021 року о 21:00:11 на картковий рахунок відповідачки було перераховано кредитні кошти в сумі 2800 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №1522242, станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1522242 від 31.01.2021 року становить 9184 грн., яка складається з 2800 грн. – прострочене тіло кредиту, 6348 грн. - прострочена заборгованість за процентами.
07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.
Відповідно до витязгу з реєстру боржників від 07.09.2021 року до договору факторингу №1-07092021, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1522242 від 31.01.2021 року.
07.09.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», на підставі договору про відступлення права вимоги № 2-07/09/2021.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 07.09.2021 року до договору факторингу №2-07/09/2021, ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1522242 від 31.01.2021 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту та процентів, оскільки фактично отримані та використані останньою кошти в добровільному порядку не повернуті.
Однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для зміни рішення суду.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У розумінні положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Умовами укладеного між сторонами договору передбачено можливість пролонгації договору за ініціативою споживача не більше ніж на 120 календарних днів, шляхом укладення додаткової угоди до договору.
Згідно із ч. 1, 2, п. 9 ч. 3, ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами була укладена додаткова угода задля пролонгації договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Із приведеного розрахунку заборгованості вбачається, що кредитором проценти нараховані поза межами строку договору не в розмірі 3 % річних, а в розмірі, встановленому п. 1.4.1 договору. 
Вимоги про стягнення процентів на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних позивачем не заявлено. 
При цьому, відповідно до графіку платежів, встановлено строк повернення кредиту та процентів 02 березня 2021 року.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у межах погодженого сторонами договору строку кредиту 30 днів у розмірі 1596,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення процентів у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладення та ознайомлення з умовами договору, відсутність доказів перерахування коштів за даним договором спростовуються матеріалами справи.
Кредитний договір містить реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором НОМЕР_2 .
Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору № 1522242 від 31.01.2021 року від її імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій під час укладення саме цього договору позичальник не зверталася.
Також не спростовано, що банківська платіжна картка не належить ОСОБА_1 .
Ураховуючи вищевикладене, із ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № 1522242 від 31.01.2021 року у загальному розмірі 4396,00 грн.
Відповідно до вимог ч.13 ст. 141 ЦПК України, змінюючи рішення суду або ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" підлягає до стягнення судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 1159,60 грн.
Також підлягає до стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 1739,40 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції (відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи).
ОСОБА_1 є відповідачем у даній справі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем задовольнити частково.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року в частині стягнення відсотків з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за кредитним договором №1522242 від 31 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором №1522242 від 31 січня 2021 року задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 1596 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість) грн.
Рішення суду в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 1159,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1739,40 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач        Шимків С.С.
Судді:         Боймиструк С.В.
Гордійчук С.О.