СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2026 року Справа № 480/284/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/284/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" за період з 22.07.2025 по 08.10.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" за період з 22.07.2025 по 08.10.2025.
Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2024 під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини отримав тяжке поранення, у зв`язку з яким тривалий час безперервно перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування. Вказує, що з 22.07.2025 відповідач припинив виплату йому грошового забезпечення та додаткової винагороди, посилаючись на сплив 12 місяців безперервного лікування. Позивач вважає таке припинення виплати додаткової винагороди протиправним, оскільки у спірний період продовжував лікування внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 не встановлює обмеження щодо тривалості перебування на стаціонарному лікуванні, за яке виплачується збільшена до 100000 грн додаткова винагорода.
Ухвалою суду від 23.01.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2025 № 205 позивачу з 22.07.2025 призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з перебуванням у закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування понад встановлений законодавством строк. Посилаючись на пункт 11 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, відповідач вважає, що після спливу 12 місяців безперервного лікування правових підстав для подальшого збереження грошового забезпечення, до складу якого входить додаткова винагорода, не було.
Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що долучені до позовної заяви документи підтверджували перебування позивача на стаціонарному лікуванні лише у період з 12.08.2025 по 18.09.2025, тоді як періоди з 22.07.2025 по 11.08.2025 та з 19.09.2025 по 08.10.2025, на думку відповідача, належними доказами не підтверджені.
Представник позивача подала відповідь на відзив, у якій наполягає на задоволенні позову та зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 не містить обмежень щодо періоду та кількості перебувань військовослужбовця на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. На підтвердження перебування позивача на лікуванні у спірний період додатково надала довідку ВЛК від 02.07.2025 № 8443 про надання відпустки для лікування на 30 календарних днів, виписний епікриз № 4901 за період з 28.07.2025 по 12.08.2025, виписний епікриз № 5220 за період з 12.08.2025 по 03.09.2025, виписний епікриз № 5743 за період з 03.09.2025 по 18.09.2025 та виписний епікриз № 6113 за період з 18.09.2025 по 10.10.2025.
На підставі Указу Президента України "Про призначення судді" № 394/2026 від 19.05.2026 та наказу в.о. голови Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 № 24-ОС "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2 у зв`язку з призначенням на посаду судді Восьмого апеляційного адміністративного суду", на підставі розпорядження керівника апарату № 2870 від 01.06.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справ № 480/284/26.
Справа розподілена автоматизованою системою документообігу суду судді Шаповалу М.М., ухвалою від 02.06.2026 суддя Шаповал М.М. справу прийняв до свого провадження.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини.
08.04.2024 ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.07.2024 № 196 позивача зараховано до списків особового складу цієї військової частини. У подальшому Військову частину НОМЕР_2 розформовано, а її правонаступником визначено Військову частину НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 № 340 позивача з 01.12.2024 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
23.07.2024 під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини позивач отримав вогнепальні осколкові сліпі поранення обох гомілок з вогнепальним переломом середньої третини обох кісток правої гомілки та масивним дефектом кісток і м`яких тканин.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2024 № 231 видано довідку про обставини поранення від 26.07.2024 № 15/86м, відповідно до якої поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини.
У зв`язку з отриманим пораненням позивач проходив тривале лікування.
З матеріалів справи та Свідоцтва про хворобу № 2025-0918-0953-1727-3 від 18.09.2025 вбачається, що позивач перебував:
з 23.07.2024 по 25.07.2024 - на стаціонарному лікуванні у КНП "МКЛ № 6" ДМР;
з 26.07.2024 по 13.08.2024 - на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_3 ;
з 13.08.2024 по 14.10.2024 - на стаціонарному лікуванні у КП "МОЛМТГ";
з 15.10.2024 по 13.12.2024 - на стаціонарному лікуванні у КП "Волинський обласний госпіталь ветеранів війни".
26.11.2024 позивач пройшов огляд ВЛК, за результатами якого підтверджено потребу у тривалому лікуванні, що оформлено довідкою ВЛК від 26.11.2024 № 392.
За результатами наступного огляду ВЛК позивачу надано відпустку для лікування, що підтверджується довідкою ВЛК від 13.12.2024 № 423.
У зв`язку із цим у період з 14.12.2024 по 12.01.2025 позивач перебував у відпустці для лікування, після закінчення якої знову продовжив стаціонарне лікування.
З 13.01.2025 по 29.01.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Шосткинська ЦРЛ" ШМР.
Довідкою ВЛК від 29.01.2025 № 102 позивачу надано чергову відпустку для лікування, в якій він перебував з 30.01.2025 по 24.02.2025. 
З 25.02.2025 по 04.04.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ "ІТО НАМН України".
За результатами огляду ВЛК, оформленого довідкою від 02.04.2025 № 7737, позивачу надано відпустку для лікування, у якій він перебував з 05.04.2025 по 01.05.2025.
З 02.05.2025 по 07.05.2025 позивач знову перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Шосткинська ЦРЛ" ШМР.
Довідкою ВЛК від 07.05.2025 № 2025-0507-0954-2274-3 підтверджено потребу позивача у тривалому лікуванні та надано відпустку для лікування після поранення.
У період з 08.05.2025 по 02.06.2025 позивач перебував у відпустці для лікування, а з 03.06.2025 по 03.07.2025 - на стаціонарному лікуванні у ДУ "ІТО НАМН України".
04.06.2025 позивачу проведено транстібіальну ампутацію правої нижньої кінцівки у верхній третині гомілки.
За результатами огляду ВЛК 02.07.2025 позивачу знову рекомендовано надати відпустку для лікування тривалістю 30 календарних днів, що підтверджується довідкою ВЛК від 02.07.2025 № 8443.
Таким чином, з 23.07.2024 по 22.07.2025 матеріалами справи підтверджується послідовне перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування без переривання такого лікування. Водночас після спливу зазначеного періоду потреба позивача у подальшому лікуванні не припинилася.
Так, з 28.07.2025 по 12.08.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом № 4901.
З 12.08.2025 по 03.09.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні та реабілітації, що підтверджується виписним епікризом № 5220.
З 03.09.2025 по 18.09.2025 стаціонарне лікування позивача підтверджується виписним епікризом № 5743.
З 18.09.2025 по 10.10.2025 позивач продовжував стаціонарне лікування та реабілітацію, що підтверджується виписним епікризом № 6113.
18.09.2025 Госпітальною позаштатною ВЛК КП "Луцька центральна районна лікарня" Підгайцівської сільської ради складено Свідоцтво про хворобу № 2025-0918-0953-1727-3.
У вказаному свідоцтві ВЛК підтвердила, що поранення, отримане позивачем 23.07.2024, пов`язане із захистом Батьківщини та належить до тяжких. За результатами медичного огляду на підставі статей 63 "а", 78 "а" графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано непридатним до військової служби. Постанову госпітальної ВЛК затверджено протоколом засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 27.09.2025 № 2025-0927-1111-4746-7.
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 197/25/1942/В від 10.10.2025 позивачу з 08.10.2025 встановлено ІІ групу інвалідності.
Разом з тим наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2025 № 205 позивачу з 22.07.2025 призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з перебуванням у закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування понад встановлений законодавством строк.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2025 позивачу відмовлено у виплаті додаткової винагороди за спірний період з посиланням на пункт 11 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та припинення виплати грошового забезпечення на підставі наказу від 22.07.2025 № 205.
Не погодившись із ненарахуванням та невиплатою додаткової винагороди за період з 22.07.2025 по 08.10.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Пунктом 11 статті 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення.
Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва).
Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль.
Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.
Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Не пізніше закінчення встановленого строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення, до яких, зокрема, належить додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Пунктом 9 розділу I Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини, крім випадків, передбачених законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні.
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог законодавства.
Водночас пунктом 15 розділу I Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені законодавством строки.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Відповідно до пункту 1-2 Постанови № 168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1 цієї постанови, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у тому числі закордонних, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України визначені також розділом XXXIV Порядку № 260.
Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у тому числі закордонних, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку № 260 є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини.
З аналізу наведених норм вбачається, що встановлена Постановою № 168 додаткова винагорода у розмірі 100000 грн є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Для виникнення права на виплату збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні необхідним є підтвердження зв`язку поранення із захистом Батьківщини, а для виплати такої винагороди за час перебування у відпустці для лікування після поранення - також підтвердження тяжкості такого поранення висновком (постановою) ВЛК.
Аналогічний підхід щодо умов виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 викладений Верховним Судом у постановах від 15.05.2024 у справі № 520/16191/23 та від 27.11.2024 у справі № 380/20587/23.
При цьому Постанова № 168 не визначає самостійного обмеження щодо кількості періодів або максимальної тривалості стаціонарного лікування внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за які виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 грн.
Пункт 11 статті 10-1 Закону № 2011-XII дійсно встановлює загальний 12-місячний строк безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення.
Разом з тим цією ж нормою передбачено проведення ВЛК для визначення потреби у тривалому лікуванні та встановлено, що висновок ВЛК про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
З огляду на це сам по собі факт спливу 12 місяців з початку безперервного лікування не може оцінюватися відокремлено від наявності висновків ВЛК щодо необхідності продовження лікування, фактичного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та спеціальних положень Постанови № 168 і Порядку № 260, якими передбачена виплата додаткової винагороди за весь час (періоди) такого лікування.
Судом встановлено, що поранення позивача, отримане 23.07.2024, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини поранення від 26.07.2024 № 15/86м та відповідачем не заперечується.
Також матеріалами справи підтверджується, що отримане позивачем поранення є тяжким.
Внаслідок цього поранення позивач з 23.07.2024 безперервно проходив стаціонарне лікування та перебував у відпустках для лікування після поранення.
26.11.2024 позивач пройшов огляд ВЛК, за результатами якого довідкою ВЛК від 26.11.2024 № 392 підтверджено потребу у тривалому лікуванні.
Суд враховує, що зазначений огляд проведено через декілька днів після спливу чотирьох місяців від початку лікування. Водночас ця обставина не може бути підставою для позбавлення позивача спірної виплати, оскільки висновок ВЛК про потребу у тривалому лікуванні був оформлений, відповідач його прийняв та на його підставі продовжував виплачувати позивачу грошове забезпечення і додаткову винагороду до 21.07.2025. Правомірність перебування позивача на лікуванні після спливу чотирьох місяців відповідачем у спірний період не ставилася під сумнів.
У подальшому необхідність продовження лікування неодноразово підтверджувалася ВЛК.
Зокрема, довідками ВЛК від 13.12.2024 № 423, від 29.01.2025 № 102, від 02.04.2025 № 7737 та від 07.05.2025 № 2025-0507-0954-2274-3 позивачу надавалися відпустки для лікування, а довідкою ВЛК від 07.05.2025 також підтверджено потребу у тривалому лікуванні.
Крім того, безпосередньо перед спливом 12 місяців від початку лікування позивач 02.07.2025 пройшов черговий огляд ВЛК, за результатами якого довідкою ВЛК № 8443 йому рекомендовано надати відпустку для лікування тривалістю 30 календарних днів.
Отже, станом на дату прийняття відповідачем наказу від 22.07.2025 № 205 про призупинення виплати грошового забезпечення існував чинний висновок ВЛК, яким підтверджувалася необхідність подальшого лікування позивача після тяжкого поранення.
При цьому після 22.07.2025 лікування позивача фактично не припинилося.
З 28.07.2025 по 12.08.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом № 4901, з 12.08.2025 по 03.09.2025 - на стаціонарному лікуванні та реабілітації, що підтверджується виписним епікризом № 5220, з 03.09.2025 по 18.09.2025 - на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом № 5743, а з 18.09.2025 по 10.10.2025 - на подальшому стаціонарному лікуванні та реабілітації, що підтверджується виписним епікризом № 6113.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у заявлений позивачем спірний період потреба у лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, об`єктивно зберігалася, а перебування позивача на лікуванні підтверджено належними медичними документами.
Суд також враховує, що 18.09.2025 за результатами медичного огляду ВЛК позивача визнано непридатним до військової служби, що оформлено Свідоцтвом про хворобу № 2025-0918-0953-1727-3, а з 08.10.2025 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.
Встановлення позивачу ІІ групи інвалідності саме по собі не є окремою передбаченою Постановою № 168 умовою для виплати додаткової винагороди, однак у сукупності з іншими медичними документами додатково підтверджує тяжкість наслідків отриманого поранення та об`єктивну необхідність тривалого лікування.
За таких обставин суд не погоджується з доводами відповідача про те, що сплив 12 місяців безперервного перебування позивача на лікуванні є самостійною та безумовною підставою для припинення виплати передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди.
Зміст Постанови № 168 та пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 свідчить, що додаткова винагорода у розмірі 100000 грн виплачується за весь час (періоди) перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а у разі перебування у відпустці для лікування - за умови отримання тяжкого поранення за висновком ВЛК.
У спірному випадку зазначені умови позивачем виконані та підтверджені належними доказами.
Відтак припинення відповідачем виплати додаткової винагороди виключно з посиланням на сплив 12 місяців безперервного лікування, без урахування висновків ВЛК щодо необхідності подальшого лікування та фактичного продовження стаціонарного лікування позивача внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, не відповідає наведеним вимогам законодавства.
Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 520/16191/23 суд зазначає, що встановлені у цій справі фактичні обставини не є тотожними обставинам справи, що розглядається.
У справі № 520/16191/23 Верховний Суд, оцінюючи право військовослужбовця на виплату додаткової винагороди після тривалого перебування на лікуванні, враховував, зокрема, відсутність належного висновку ВЛК про необхідність продовження лікування після спливу встановленого строку.
Натомість у цій справі потреба позивача у тривалому лікуванні була підтверджена довідкою ВЛК від 26.11.2024 № 392, у подальшому неодноразово підтверджувалася відповідними рішеннями ВЛК, а безпосередньо перед спливом 12 місяців довідкою ВЛК від 02.07.2025 № 8443 йому рекомендовано чергову відпустку для лікування тривалістю 30 календарних днів.
Крім того, фактичне продовження стаціонарного лікування після спливу 12 місяців підтверджується виписними епікризами № 4901, № 5220, № 5743 та № 6113.
Отже, правові висновки Верховного Суду у справі № 520/16191/23 не спростовують наявності у позивача права на спірну додаткову винагороду за встановлених у цій справі обставин.
Таким чином, суд вважає, що ненарахування та невиплата позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі, збільшеному до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення, у межах спірного періоду є протиправними.
Відповідно до викладеного вище, суд визнає про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 грн в розрахунку на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 22.07.2025 по 08.10.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 грн в розрахунку на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 22.07.2025 по 08.10.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал