Справа № 509/3336/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.,
представника позивача Попової І.С.,
представника відповідача Лук`яна С.Г.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу № 509/3336/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», ОСОБА_3 , про відшкодування частини вартості проведених ремонтно-будівельних робіт в житловому будинку,
ВСТАНОВИВ:
19.08.2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Попова І.С., звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 1/2 частину вартості проведених ремонтних робіт у житловому будинку АДРЕСА_2 , у розмірі 254 037 (двісті п`ятдесят чотири тисячі тридцять сім) грн. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що y момент придбання садового будинку АДРЕСА_3 – 15.04.2014 року, позивач та донька відповідачки – ОСОБА_4 знаходились у зареєстрованому шлюбі. Позивач в минулому був зятем по відношенню до відповідачки, а отже, колишнім членом сім`ї. Між Позивачем та ПАТ АБ «Південний» був укладений кредитний договір від 02.06.2014 року у сумі 300 000,00 грн. на проведення ремонту у придбаному будинку. Вказаний кредит був отриманий за попереднім погодженням з відповідачем. Відповідачка фактично надала свою згоду на укладання кредиту, оскільки нею в якості забезпечення кредиту Позивача був підписаний іпотечний договір. Позивач за згодою власників – ОСОБА_3 та ОСОБА_2 брав безпосередню участь у проведенні ремонтно-будівельних робіт житлового будинку, як член сім`ї власника, і такими правомірними діями виконав покладений на нього ст. 156 ЖК України обов`язок брати участь у витратах по утриманню будинку та проведенні ремонтних робіт, а відтак має право на відшкодування своїх витрат на ремонтні (будівельні) роботи. Отриманий кредит був ним витрачений на проведення ремонтно-будівельних робіт саме садового будинку АДРЕСА_3 . Вартість проведення ремонтно-будівельних робіт попередньо оцінені Позивачем у розмірі 508075 грн. 79 коп.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.08.2022 року відкрито провадження по справі (т.1, а.с. 127-128);
24.10.2022 року від представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Лук`яна С.Г., надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», ОСОБА_3 , про відшкодування частини вартості проведених ремонтно-будівельних робіт в житловому будинку – відмовити в повному обсязі. Вказаний відзив обґрунтовано тим, що станом на момент придбання садового будинку АДРЕСА_3 – 15.04.2014 року та станом на 02.06.2014 року – день укладення кредитного договору між позивачем та ПАТ АБ «Південний», ОСОБА_4 не знаходилась у шлюбі з позивачем, оскільки шлюб був зареєстрований 31.01.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 . Отже, позивач не був членом сім`ї відповідачки. Відповідачка не надавала своєї згоди та не погоджувала ОСОБА_1 отримання кредиту у ПАТ АБ «Південний» у розмірі 300000,00 грн. Вона лише надала свою згоду на укладення іпотечного договору з банком в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ АБ «Південний» за кредитним договором №SC2014-00089 від 02 червня 2014 року. Отже, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності згоди чи погодження від відповідачки на отримання ним кредиту.
01.11.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (т.1, а.с. 169-193).
22.03.2023 року на адресу суду надійшло клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи (т.1, а.с. 237-241).
17.03.2023 року на адресу суду надійшло клопотання про допит в якості свідка та доручення доказів по справі та витребування доказів (т.2, а.с. 1-46).
08.05.2023 року на адресу суду надійшло заперечення на клопотання про призначення судової будівельно – технічної експертизи (т.2, а.с. 50-53).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.05.2023 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи – відмовлено (т.2, а.с. 59-63).
15.08.2023 року на адресу суду надійшло клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи (т.2, а.с. 74-81).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.11.2023 року клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи – залишено без розгляду, та закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду (т.2, а.с. 104-106).
11.04.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи (т.2, а.с. 132-138).
25.06.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про повернення цивільної справи до стадії підготовчого провадження після його закриття (т.2, а.с. 146-151).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2024 року цивільну справу повернуто на стадію підготовчого провадження (т.2, а.с. 155-157).
03.09.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про призначення по справі судової будівельно-ттехнічної експертизи (т.2, а.с. 168-175).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.09.2024 року по справі призначено будівельно-технічну експертизу (т.2, а.с. 178-181).
19.06.2025 року на адресу суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи № 24-5533, складений 29.05.2025 року, відповідно до якого вбачається, що встановити, які саме ремонтно – будівельні роботи були проведені станом по 01.02.2016 року в садовому будинку з господарськими будівлями та спорудами, АДРЕСА_3 , не надається можливим через те, що з часу проведення робіт до проведення дослідження пройшов значний проміжок часу, у результаті чого об`єкт дослідження міг зазнати певних змін. Перелік проведених ремонтно – будівельних робіт визначено станом на дату обстеження та наведено у дослідницької частині даного висновку, відповідно до «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», питання встановлення періоду часу виконання зазначених робіт не відноситься до питань, які розглядає судова будівельно-технічна експертиза, але після співставлення наявних у матеріалах справи фото (за умови, що фото справжні), зроблених у травні 2014 року (том 1, а.с. 38) та фото станом на травень 2017 року (том 1, а.с. 27) можливо припустити, що перелічені в клопотанні представника позивача виконані ремонтно-будівельні роботи проводилися у період з травня 2014 року по травень 2017 року за винятком улаштування огорожі земельної ділянки (дані роботи відсутні у наданих на дослідження актах приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та встановлення системи сигналізації. Проведення зазначених робіт до травня 2017 року підтвердити не надається можливим через неможливість встановити наявність огорожі та пристроїв сигналізації по наявним у матеріалах справи фото (том 1, а.с. 27-37), вартість проведених у період з травня 2014 року по травень 2017 року ремонтно-будівельних робіт (з урахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів та виробів) у садовому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 складає (з урахуванням ПДВ) 212176,60 грн. (т.3, а.с. 67-80).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.06.2025 року відновлено провадження по справі (т.3, а.с. 97).
13.08.2025 року на адресу суду надійшло клопотання про виклик експерта для надання усних пояснень щодо складеного висновку (т.3, а.с. 98-99).
22.09.2025 року на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення Одеського апеляційного суду № 509/3687/16 (т.3, а.с. 103).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2025 року відмовлено у клопотання про зупинення провадження у справі (т.3, а.с. 115-116).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (т.3, а.с. 114).
Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з урахуванням додатково наданих письмових доказів та пояснень.
Представник відповідачки заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, а також додатково надані сторонами докази та письмові пояснення, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною другою статті 48 Закону 1402-VIII встановлено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Пунктом 1 частини сьомої статті 56 вказаного Закону визначено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
Приватно - правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
У пункті 16 розділу II доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська комісія) від 4 квітня 2011 року № 512/2009, схваленої Комісією на 86-му пленарному засіданні 25–26 березня 2011 року «Верховенство права» (CDL-AD (2011) 003rev), вказано, що Rule of Law (верховенство права) є невід`ємною частиною будь-якого демократичного суспільства.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України (ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Правовий режим витрат на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності, чітко врегульований статтею 360 ЦК України. Відповідно до цієї норми, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Водночас, аналіз статей 358 та 360 ЦК України у їх взаємозв`язку свідчить, що обов`язок співвласника брати участь у витратах на утримання майна виникає лише щодо тих витрат, які є необхідними (для збереження майна) або були заздалегідь погоджені між співвласниками.
Самостійне проведення одним із співвласників ремонтних робіт (навіть якщо вони покращили стан будинку) без згоди інших співвласників позбавляє його права вимагати відшкодування таких витрат. Винятком є лише випадки, коли ремонт був викликаний крайньою необхідністю (ліквідація наслідків аварії, стихійного лиха), що загрожувала повному знищенню чи суттєвому пошкодженню майна, і часу на отримання згоди не було. Проте Позивачем таких обставин та доказів суду не надано.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду (зокрема, у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 405/2719/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 361/4769/16-ц), якщо один із співвласників здійснив ремонт спільного майна без згоди інших співвласників, він не має права вимагати від них компенсації понесених витрат, оскільки такі дії порушують принцип управління спільним майном за взаємною згодою.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «АБ Південний» було укладено кредитний договір від 02.06.2014 року, згідно п. 1.2 умов якого ОСОБА_1 було надано позику у виді грошових коштів в сумі 300000 грн. на проведення ремонту в житловому будинку, що підтверджується копією кредитного договору № SC2014-00089 від 02.06.2014 року, доданого позивачем до позовної заяви.
Судом також встановлено, що станом на момент придбання садового будинку АДРЕСА_3 – 15.04.2014 року та станом на 02.06.2014 року – день укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Південний» ОСОБА_4 не знаходилась у шлюбі з позивачем, оскільки шлюб був зареєстрований 31.01.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 . Таким чином, ОСОБА_1 не був членом сім`ї ОСОБА_2 .
Судом не приймаються до уваги твердження, зазначені у позовній заяві, що відповідачка ОСОБА_2 була обізнана про взяття кредитних коштів з метою проведення ремонтних робіт в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , та надала свою згоду на його укладання, враховуючи той факт, що з копії кредитного договору № SC2014-00089 від 02.06.2014 року дійсно вбачається отримання позивачем ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 300000 грн. «на проведення ремонту в житловому будинку», однак із вказаного кредитного договору не вбачається, якого саме житлового будинку та за якою адресою, окрім цього із тексту вказаного договору не вбачається, що ОСОБА_2 надавала свою згоду на укладання вказаного договору, а тому твердження, зазначені у позовній заяві, не відповідають матеріалам справи.
Отже з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не надавала своєї згоди та не погоджувала ОСОБА_1 отримання кредиту у ПАТ АБ «Південний» у розмірі 300000,00 грн. Вона лише надала свою згоду на укладення іпотечного договору з банком в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ АБ «Південний» за кредитним договором №SC2014-00089 від 02 червня 2014 року. Отже, ОСОБА_1 не надано будь-яких належних доказів наявності згоди чи погодження від ОСОБА_2 на отримання ним кредиту. 
Суд також критично ставиться до доданих до позовної заяви на підтвердження проведення позивачем ОСОБА_1 ремонтно-будівельних робіт в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , актів приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, враховуючи той факт, що вказані акти та довідки не містять ні прізвища, ім`я та по-батькові замовника, ні його особистого підпису, а тому твердження, зазначені у позовній заяві, що вказані акти та довідки проведення ремонтно-будівельних робіт саме ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалів справи.
Суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів понесених ним витрат на проведення ремонтно-будівельних робіт у сумі 508075, 79 грн., оскільки, як зазначалось вище, надані до позовної заяви чеки на придбання будівельних матеріалів та товарів підтверджують факт купівлі матеріалів, але не містять прізвища, ім`я та по-батькові замовника та особистого підпису, крім того, більша частина з яких не є фіскальними чеками, вони не містять дат та підпису продавця та взагалі не є розрахунковими документами.
Суд також наголошує, що у даному випадку Позивачем до позову не додано будь-яких доказів спільного проживання разом із співвласником – ОСОБА_3 у спільному з Відповідачем будинку.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що «оскільки на момент придбання житлового будинку технічний стан будівлі не був повноцінно придатний для проживання, позивач, з метою проведення ремонтно-будівельних робіт у будинку, звернувся до ПАТ АБ «Південний» з метою отримання кредиту». 
Отже, після купівлі будинку та станом саме на момент отримання кредиту, у садовому будинку АДРЕСА_3 , ні ОСОБА_1 , ні третя особа у справі - 
ОСОБА_3 , не проживали. 
Даний факт підтверджується також кредитним договором №SC2014-00089 від 02 червня 2014 року, в якому зазначається, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 .
Окрім цього, необхідно зазначити, що ОСОБА_3 , як співвласник садового будинку, не брала згоди у іншого співвласника - ОСОБА_2 , на проживання у будинку ОСОБА_1 . Тобто відповідачка, як співвласник садового будинку АДРЕСА_3 , ніколи не надавала дозволу ОСОБА_1 на вселення у вказаний вище будинок. Співвласники спірного садового будинку не є членами сім`ї у розумінні статті 64 ЖК (членами сім`ї були саме позивач та відповідач з 31.01.2015 року (дата реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_2 – ОСОБА_5 ) по 29.02.2016 року – дата набрання чинності рішенням Овідіопольського районного суду по справі №509/3907/15-ц від 16.02.2016). 
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 не надавала згоди на здійснення ремонтно-будівельних робіт ні іншому співвласнику – ОСОБА_3 , ні її сину – ОСОБА_1 .
Суд також звертає увагу, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 24-5533, складеного 29.05.2025 року, судовим експертом зауважено, що встановити, які саме ремонтно-будівельні роботи були проведені станом по 01.02.2016 року в садовому будинку з господарськими будівлями та спорудами, АДРЕСА_3 не надається можливим через те, що з часу проведення робіт до проведення дослідження пройшов значний проміжок часу, у результаті чого об`єкт дослідження міг зазнати певних змін. Перелік проведених ремонтно-будівельних робіт визначено станом на дату обстеження та наведено у дослідницької частині даного висновку, відповідно до «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», питання встановлення періоду часу виконання зазначених робіт не відноситься до питань, які розглядає судова будівельно-технічна експертиза, але після співставлення наявних у матеріалах справи фото (за умови, що фото справжні), зроблених у травні 2014 року (том 1, а.с. 38) та фото станом на травень 2017 року (том 1, а.с. 27) можливо припустити, що перелічені в клопотанні представника позивача виконані ремонтно-будівельні роботи проводилися у період з травня 2014 року по травень 2017 року за винятком улаштування огорожі земельної ділянки (дані роботи відсутні у наданих на дослідження актах приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та встановлення системи сигналізації. Проведення зазначених робіт до травня 2017 року підтвердити не надається можливим через неможливість встановити наявність огорожі та пристроїв сигналізації по наявним у матеріалах справи фото (том 1, а.с. 27-37), вартість проведених у період з травня 2014 року по травень 2017 року ремонтно-будівельних робіт (з урахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів та виробів) у садовому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 складає (з урахуванням ПДВ) 212176,60 грн.
Таким чином, обставини, зазначені у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної саме за клопотанням сторони позивача. Окрім цього, допитана в судовому засіданні експерт Джум О., пояснила суду, що експертний висновок було зроблено на підставі наданих документів, а саме: копії технічного паспорту та акту виконаних робіт. Також нею було визначено перелік робіт під час обстеження та співставлень з документами, які були наявні в матеріалах справи. Вона пояснила суду, що не може підтвердити факт того, що огорожа існувала. Додатково експертом зазначено, що вона оцінювала вартість будівельних робіт, а не визначала вартість обладнання, враховуючи той факт, що вона не могла встановити, що вказане обладнання було станом на 2016 рік. Також нею було зазначено, що вона не визначає вартість обладнання, а лише вартість виконаних робіт. Окрім цього, експертом було зазначено, що вона визначає факт проведення робіт, а не період їх проведення. Якщо є фотографії, то вона може прийняти ці роботи. Між тим, на фото, наданих на експертизу, період був написаний позивачем.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з викладеного, суд вважає не доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування частини вартості проведених ремонтно-будівельних робіт в садовому будинку.
На підставі викладеного, керуючись 319, 358, 360 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», ОСОБА_3 , про відшкодування частини вартості проведених ремонтно-будівельних робіт в житловому будинку, – відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 11.09.2026 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко