ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | Справа №160/15127/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:

03.06.26 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) у виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), одноразової грошової винагороди у розмірі 700 000 грн, передбаченої пунктом 4 Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 року, оформлену листом (про розгляд звернення) військової частини НОМЕР_2 НГУ № 6/36/13-2861-2026 від 05.05.2026 року. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), одноразову грошову винагороду у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень, передбачену пунктом 4 Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 року.
Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наявністю права на отримання спірної винагороди як особі, яка у віці до 25 років прийнята на військову службу під час воєнного стану, дотепер проходить військову службу, брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних дій строком не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою та отримав поранення під час проходження служби. Утім, відповідач протиправно заперечує це право посилаючись на те, що першочерговий контракт укладено у вересні 2021 року до моменту введення військового стану. Позивач таку відмову вважає безпідставною, та такою, що суперечить меті прийняття постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, яка спрямована на стимулювання військовослужбовців, які уклали контракт на проходження військової служби у віці до 25 років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2026 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. 
15.06.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти вимог викладених у позові, та зазначив, що Оскільки згідно з абз. 2, 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153 виплата Одноразової грошової винагороди можлива певним категоріям військовослужбовців за одночасної наявності умов , у тому числі - прийняття (призову) на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану , перебування на службі у війську на момент набрання чинності Постанови №153 (13 лютого 2025 року), а Позивач був прийнятий на військову службу не під час воєнного стану, а до його введення, зокрема, з 27 вересня 2021 року за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та безперервно продовжував як на дату введення воєнного стану, так і в подальшому, а отже Позивач не може бути віднесений до категорії військовослужбовців, зазначеним в п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153
22.06.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечив проти доводів викладених відповідачем та просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
22.06.2026 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 30.07.2026 року у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про зупинення провадження у справі 160/15127/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що 27.09.2021 року між Міністерством внутрішніх справ України та позивачем, призваного на строкову військову службу 18.05.2021 року, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України строком на 3 роки.
04.04.2022 року позивачем укладено новий контракт строком до 03.04.2025 року 
Відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 проходить військову службу з 2021 року по теперішній час.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 12.11.2025 року № 3197, позивач, безпосередньо брав участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, а саме:- з 24.07.2022 р по 29.07.2022 (6 днів).- з 06.05.2023 р по 12.05.2023 (7 днів).- з 15.06.2023 р по 26.07.2023 (42 дні).- з 30.07.2023 р по 05.08.2023 (7 днів).- з 23.02.2024 р по 26.04.2024 (64 дні).
Позивачем подано рапорт відповідачу разом із додатками, на отримання одноразової грошової допомоги за участь у бойових діях терміном 126 днів, з вимогою здійснити виплату одноразової грошової винагороди згідно з постановою КМУ №153 
Листом від 05.05.2026 №6/36/13-2861-2026 Військовою частина НОМЕР_2 Національної гвардії України позивача повідомлено про відсутність підстави для виплати винагороди, зважаючи, що станом на момент введення військової стану, позивач був діючим військовослужбовцем, а тому приписи постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року на нього не розповсюджуються.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою ст. 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII)).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", яка набула чинності 13.02.2025 року, пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пізніше у вказану Постанову №153 Кабінетом Міністрів України двічі вносилися зміни:
- Постановою КМУ №387 від 01.04.2025 року, дата набрання чинності: 08.04.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»);
- Постановою КМУ №942 від 30.07.2025 року, дата набрання чинності: 07.08.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»).
Пунктом 3 Постанови № 153, чинної станом на 08.04.2025, установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Отже, із аналізу норм Постанови № 153, чинної станом на 08.04.2025, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, тобто станом на 13.02.2025, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які станом на 13.02.2025 були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Суд встановив, що 27.09.2021 року між Міністерством внутрішніх справ України та позивачем, призваного на строкову військову службу 18.05.2021 року, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України строком на 3 роки.
04.04.2022 року позивачем укладено новий контракт строком до 03.04.2025 року 
Відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 проходить військову службу з 2021 року по теперішній час.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 12.11.2025 року № 3197, позивач, безпосередньо брав участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, а саме:- з 24.07.2022 р по 29.07.2022 (6 днів).- з 06.05.2023 р по 12.05.2023 (7 днів).- з 15.06.2023 р по 26.07.2023 (42 дні).- з 30.07.2023 р по 05.08.2023 (7 днів).- з 23.02.2024 р по 26.04.2024 (64 дні)..
Таким чином, суд встановив, що позивач належить до осіб сержантського і старшинського складу, у віці до 25 років уклав контракт про проходження військової служби, під час дії воєнного стану у віці 22 роки продовжив дію контракту, проходить військову службу, брав безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується наведеними вище доказами. За таких умов позивач має право на виплату одноразової грошової винагороди у повному обсязі відповідно до абзацу четвертого пункту 4 Постанови № 153.
Доводи відповідача про те, що перебування позивача станом на 24 лютого 2022 року на військовій службі виключає його право на винагороду, суд відхиляє. Постанова № 153 як у первісній редакції, так і в редакції наступних змін не містить умов чи обмежень щодо виплати спірної винагороди для осіб, які до введення воєнного стану вже проходили військову службу, а в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на військовій службі, продовжили дію контракту про проходження військової служби. Продовження 04.04.2022 дії контракту під час воєнного стану свідчить про виникнення нових правовідносин, і сама лише обставина перебування позивача на службі до введення воєнного стану не позбавляє його права на винагороду, передбачену Постановою № 153.
Крім того, звужене тлумачення положень пункту 4 Постанови № 153, до якого вдався відповідач, не відповідало б меті прийняття цієї постанови - підвищенню мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби під час воєнного стану - та мало б ознаки дискримінації. Частинами 1, 3 статті 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками, наведеними у цій нормі. Як зазначив Конституційний Суд України, мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі особи повинна бути істотною, а самі відмінності мають бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими; у протилежному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).
З огляду на викладене суд критично оцінює відмову відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди з тих підстав, що позивач уклав первісний контракт про проходження військової служби до моменту введення воєнного стану, та вважає таку відмову протиправною.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), одноразову грошову винагороду у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень, передбачену пунктом 4 Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 року.
З цього приводу суд зазначає, що п. 4 Постанови №153 закріплює низку умов для виплати одноразової додаткової винагороди, зокрема щодо моменту та порядку прийняття (призову) на військову службу, періоду безпосередньої участі у бойових діях (з урахуванням факту отримання поранення чи перебування у полоні), не належності до кола військовослужбовців, які не мають право на отримання винагороди.
Водночас, суб`єктом, уповноваженим на перевірку наявності таких умов та прийняття відповідного рішення щодо виплати чи відмови у виплаті одноразової грошової винагороди позивачу є відповідач.
З оскаржуваного рішення Військової частини НОМЕР_2 №6/36/13-2861-2026 від 05.05.2026 року вбачається, що відповідачем не здійснено перевірку відповідності позивача закріпленим п. 4 Постанови №153 вимогам, зокрема в частині участі позивача у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації, перебування на службі у війську на момент набрання чинності Постанови №153 (13 лютого 2025 року), тощо.
Суд зазначає, що відповідачем надано оцінку лише даті укладання першого контракту з позивачем, проте не сформовано жодних висновків щодо інших підстав для виплати одноразової допомоги, передбаченої пунктом 4 ПКМ України №153.
Таким чином, суд може дійти висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Прийняття судом рішення про виплату одноразової грошової винагороди без з`ясування уповноваженим органом усіх обставин та наявності відповідних умов є передчасним, необгрунтованим і може призвести до прийняття безпідставного судового рішення.
Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
У відповідності до ст. 139 КАС України, розподіл судового збору не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) у виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 року, оформлену листом (про розгляд звернення) військової частини НОМЕР_2 НГУ № 6/36/13-2861-2026 від 05.05.2026 року. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко