| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/12776/25 Суддя першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив суд:
- визнати неправомірним рішення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, що викладено в формі відповіді від 13.01.2025 року за №30/к-103, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його звернення від 16.12.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області повністю задовольнити звернення ОСОБА_1 від 16.12.2024 року. 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
Підставою для залишення позову без розгляду Чернігівський окружний адміністративний суд зазначив п.3 ч.1 ст. 240 КАС України, якою унормовано, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Так, суд першої інстанції зазначив, що станом на час розгляду даної справи у провадженні суду апеляційної інстанції перебуває справа №620/8441/25 про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у цій справі, що є достатнім для висновку про наявність підстав для залишення цього позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд першої інстанції звертав увагу, що норми Кодексу адміністративного судочинства України дають позивачам право вибору у випадках, коли суд повертає позовну заяву, а саме:
- повторно подати позов після усунення недоліків, що стали підставою для повернення позову;
- оскаржувати рішення суду про повернення позовної заяви в апеляційному порядку.
В межах спірних правовідносин позивачем після повернення позовної заяви у справі № 620/8441/25 було повторно (26.11.2025) подано аналогічний позов до суду першої інстанції (ця справа), а в подальшому (06.12.2025) оскаржено ухвалу суду про повернення позовної заяви у справі № 620/8441/25 в апеляційному порядку.
Також, Чернігівський окружний адміністративний суд виснував, що в кінцевому випадку це призвело до того, що в провадженні судів знаходяться тотожні справи. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «відкриття апеляційного провадження у справі № 620/8441/25 з приводу перегляду ухвали суду про повернення позову» з поняттям «відкриття провадження у справі», що відкриває виключно суд першої інстанції, як наслідок, протиправно застосував п.3 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2026 року задоволено клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2026. Також суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , встановив строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Головне управління Національної поліції в Чернігівській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження та продовжено строк розгляду справи.
Згідно із частиною першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з позовними вимогами тотожними з позовними вимогами у цій справі.
Так, позивач просив: визнати неправомірним рішення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, що викладено в формі відповіді від 13.01.2025 року за №30/к-103, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його звернення від 16.12.2024 року та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області повністю задовольнити звернення ОСОБА_1 від 16.12.2024 року.
Зазначеній адміністративній справі присвоєно Єдиний унікальний номер справи № 620/8441/25.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі № 620/8441/25 позовну заяву позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання неправомірним рішення відповідача, що викладено в формі відповіді від 13.01.2025 за №30/к-106, яким позивачу відмовлено в задоволенні його звернення від 16.12.2024 та зобов`язання відповідача задовольнити звернення позивача від 16.12.2024 було повернуто позивачу.
Частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частинами першою-третьою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Учасники справи мають право, зокрема оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках та користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 оскаржив до суду апеляційної інстанції ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 по справі № 620/8441/25.
Згідно відомостей комп`ютерної програми «Документообіг адміністративних судів», апеляційну скаргу на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі № 620/8441/25 подано позивачем засобами поштового зв`язку, зокрема 16.12.2025, що підтверджується відбитком штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, у якому надійшла апеляційна скарга.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії.
Водночас, з даним позовом до суду позивач звернувся 26.11.2025 року, що підтверджується відбитком штемпелю вхідної кореспонденції Чернігівського окружного адміністративного суду та ухвалою від 17 лютого 2026 року судом було відкрито провадження у справі.
Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачу, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Таким чином, перевірити наявність або відсутність аналогічного (подібного, тотожного) позову і його повернення або відмова у відкритті провадження у справі є імперативним (безальтернативним) обов`язком суду.
Водночас, колегія суддів зазначає, що буквальне тлумачення значення «у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав» означає, що провадження у справах має бути відкритим.
При цьому, нормами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
При цьому, матеріали справи свідчать про те, що провадження у справі № 620/8441/25 не було відкрите, а відкриття апеляційного провадження судом апеляційної інстанціє щодо перегляду ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви не є тотожним поняттю відкрито провадження у справі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відкриття апеляційного провадження у справі №640/8441/25 щодо перегляду ухвали суду про повернення позовної заяви свідчить про перебування у провадженні іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Колегія суддів зазначає, що передчасний висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду у справі відповідно до п.3 ч.1 ст.240 КАС України та прийняття оскаржуваного рішення, фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 240 КАС України, для залишення позову без розгляду у адміністративній справі.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позову без розгляду було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року - скасувати.
Справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко 

Судді О.О. Осіпова

С.В. Златін