Справа № 367/3762/26
Провадження №2/367/5275/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
31 серпня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області 
в складі: головуючого – судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
представника позивача Ковальчука М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені в режимі відеоконференції цивільну справу № 367/3762/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Української міської ради про визначення місця проживання дитини,
У С Т А Н О В И В:
В березні 2026 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати , втому числі витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказує, що у період з 2018 по 2022 рік вона з відповідачем спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі. Внаслідок спільного проживання однією сім`єю у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після фактичного припинення проживання однією сім`єю за усною домовленістю між нею та відповідачем, син залишився проживати разом із матір`ю. Так, на разі малолітній син, ОСОБА_3 проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживанням матері забезпечено усі необхідні та належні умови для виховання, зростання та всебічного розвитку дитини. Зокрема, у дитини наявна своя окрема кімната, у якій навесні 2025 року був проведений ремонт, та у якій наявні усі необхідні речі для належного розвитку та навчання хлопчика, зокрема іграшки та шкільне приладдя. Також у дитини є всі необхідні для її віку гаджети: планшет та свій ноутбук. Дитина навчається в ліцеї та відвідує музичну школу. Отже, вона забезпечує для дитини найкращі умови для її виховання: одяг, іграшки, гаджети, розваги та додаткові гуртки відповідно до потреб її віку та особистих вподобань дитини.Відповідач неодноразово допускав прояви агресивної поведінки у присутності малолітньої дитини, що негативно впливає на емоційний стан сина. Такі дії викликають у дитини відчуття страху, напруження та психологічного дискомфорту. У зв`язку з цим вона, як мати дитини, обґрунтовано хвилюється за його психологічний та емоційний стан і вважає неприпустимим, щоб дитина й надалі ставала свідком подібних проявів поведінки з боку батька. Поведінка відповідача характеризується нестабільністю та відсутністю системної участі у житті дитини. Зокрема, він тривалий час може взагалі не підтримувати жодного зв`язку із сином, не цікавитися його здоров`ям, навчанням, успіхами та повсякденним життям. Такі періоди байдужості можуть тривати по кілька місяців, після чого відповідач епізодично з`являється у житті дитини, однак подібні контакти носять випадковий та несистемний характер. У такі періоди відповідач допускає висловлювання та погрози щодо можливості самовільної зміни фактичного місця проживання дитини без згоди матері, а також без урахування думки самої дитини, зокрема висловлює наміри забрати дитину для проживання разом із ним. Подібні дії та висловлювання створюють для неї обґрунтовані побоювання щодо можливості протиправної зміни місця проживання дитини та негативно впливають на відчуття стабільності й безпеки у житті малолітнього сина. У зв`язку з цим, з метою усунення правової невизначеності та мінімізації ризиків самовільної зміни місця проживання дитини. Вона змушена звернутися до суду з даним позовом про визначення місця проживання дитини. 
Відповідач в судове засідання не прибув, через систему « Електронний суд» надав клопотання, в якому просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку із його неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, не розглядати справу за його відсутності, оскільки має намір особисто брати участь у розгляді справи, у відзиві на позов ( а.с.71-90) відповідач частково визнає позовні вимоги, не заперечує, того факту, що дитина на даний час фактично проживає разом із матір`ю. Разом із тим вважає, що вирішення питання місця проживання дитини не повинно призводити до обмеження його прав як батька та прав дитини на спілкування з обома батьками. Вказує, що є батьком малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народженні, офіційно проходить службу в системі ДСНС України, має стабільний дохід, належні житлові умови та можливість брати активну участь у вихованні сина, виконує батьківські обов`язки, надає матеріальне забезпечення дитині, шляхом офіційного утримання аліментів із заробітної плати. Рішенням виконавчого комітету Української міської ради раніше вже визначався порядок його участі у вихованні дитини, що підтверджує наявність спору щодо спілкування із сином. При вирішенні справи просить врахувати його права як батька, належні умови для дитини та необхідність забезпечення дитині стабільного спілкування з батьком. У разі визначення місця проживання дитини разом із матір`ю – не допустити обмеження його права на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Стосовно клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) виходить із того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Уст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно з п. 1 ч. 2ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За змістом ст. 43, 44 ЦПК України учасники справи та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Право учасників справи брати участь в судових засіданнях закріплено у п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Обґрунтування причин своєї неможливості прибути в судове засідання призначене на 19 серпня 2026 року відповідач не надає.
Судом встановлено, що відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Водночас, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).Суди та судова система
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Отже, наведене положення законодавства передбачає можливість участі у справі сторони, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками такої особи.
Крім того, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Тлумачення ч.1, 2 ст. 212 ЦПК України свідчить, що участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду є правом учасників справи, у задоволенні відповідної заяви учасника справи суд може відмовити лише за відсутності у суді відповідної технічної можливості.
Відповідно, суд враховує, що при призначенні усного слухання справи суд зобов`язаний забезпечити право учасників справи брати участь в судових засіданнях, що є елементом гласності і відкритості судового процесу як однією із основних засад судочинства, а відтак складовою забезпечення цього права є участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
У відповіді на відзив ( а.с.91-96) представник позивача вказує на те, що відповідач фактично визнає заявлені позовні вимоги, оскільки у відзиві на позов прямо зазначає, що малолітня дитина фактично проживає із матір`ю та не заперечує проти такого факту надалі. З аргументації відповідача про « часткове» визнання позову, можна зробити висновок, що він помилково вважає, що позовні вимоги стосуються також способу його участі у вихованні дитини, чи порядку спілкування із нею, оскільки суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України). З огляду на предмет спору, позовні вимоги не можуть бути задоволені частково, атому наведені у відзиві твердження свідчать про фактичне визнання відповідачем позову в повному обсязі, що є підставою для його задоволення. Позивачка жодним чином не перешкоджає спілкуванню відповідача із дитиною та не вчиняє дій, спрямованих на обмеження участі батька у вихованні дитини. Більше того, рішенням виконавчого комітету Української міської ради раніше вже було визначено прядок участі батька у вихованні дитини та встановлено графік побачень із сином, про що зазначає і сам відповідач. Тобто, відповідач має усі можливості для реалізації своїх батьківських прав та належного спілкування з дитиною. Разом із тим, як заявляє позивач, саме відповідач не проявляє достатньої ініціативи щодо активної участі у житті дитини.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду клопотання в якому просив суд розглядати справу без його участі та долучити до матеріалів справи Висновок органу опіки та піклування про доцільність місця проживання малолітньої дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету Української міської ради № 381 від 26.05.2026 року ( а.с.97-98).
Суд, вислухавши аргументи представника позивача, проаналізував докази, надає оцінку обставинам справи, керуючись принципом найкращих інтересів дитини.
Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів.
Батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області 07 жовтня 2019 року ( а.с.19).
Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки КП «Підприємство по обслуговуванню житла Української міської ради» № 16 від 04.06.2026 року та копією Акту обстеження про фактичне місце проживання (не проживання) особи у житлі від 03 березня 2026 року (а.с.20,21).
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19грудня 2022 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.22-24).
Малолітній ОСОБА_3 є учнем Академічного ліцею № 1 з вересня 2025 року та мати учня приділяє належну увагу вихованню дитини, приймає активну участь в освітньому процесі. За весь період навчання в ліцеї, батько ОСОБА_2 , не цікавився успіхами сина, життям дитини в ліцеї, не відвідував батьківські збору (а.с.26). Також, малолітній ОСОБА_3 навчається в ОСОБА_4 (а.с.27).
Відповідач, ОСОБА_2 за реєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.75). За цією ж адресою зареєстрований і малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.79).
Рішенням Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області від 24 вересня 2025 року № 346 визначено спосіб участі у вихованні малолітньої дитини шляхом реалізації права спілкування батька ОСОБА_5 зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: першу та третю п`ятницю з 19:00 години до суботи 18:00 години та кожну другу та четверту суботу з 12:00 години до неділі 12:00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю, за умови якщо дитина здорова ( а.с.80).
ОСОБА_2 , є підполковником служби цивільного захисту та перебуває на службі в Головному управлінні ДСНС України в Київській області на посаді головного фахівця відділу зв`язків із засобами масової інформації та роботи з громадськістю Головного управління ДСНС України у Київській області та його дохід за період з 01 січня 2026 року по 30 квітня 2026 року складає, за винятком аліментів, 114 670,10 грн ( а.с.81,82).
Із висновку органу опіки та піклування Української міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Української міської ради 26.05.2026 року за № 381, вбачається, що на засіданні комісії з захисту прав дитини були присутні обоє з батьків, де вони висловили свою позицію з даного питання. Українська міська рада, як орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, з урахуванням рішення, яке одноголосного прийнято на засідання комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Української міської ради від 19 травня 2026 року ( протокол № 07), вважає за необхідне рекомендувати визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю – громадянкою України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.100-101).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Спір виник щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних мов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).
Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Суд встановив, що на час звернення до суду з позовом дитина проживає разом з матір`ю, яка здатна задовольнити базові потреби дитини,батьківський потенціал належний.
Як вбачається із висновку органу опіки та піклування малолітній ОСОБА_3 , з батьком спілкується рідко в телефонному режимі, любить і маму і батька, але виявляє бажання проживати із матір`ю.
Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6).
Суд дійшов висновку, що позивач надала достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з матір`ю з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків.
У постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, провадження № 61-20015св21, Верховний Суд дійшов висновку, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення між дитиною й батьками належних стосунків, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.
Крім того, у кожній зі справ, яка стосується інтересів дитини, суд виходить із найкращих її інтересів з урахуванням усіх обставин справи, які у кожній конкретній справі є різними.
З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітнього сина разом із матір`ю відповідатиме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному її розвитку. Дитина, виявила бажання залишатись з матір`ю, що має переважне значення для остаточного висновку про найкращі її інтереси.
Позивач довела, що проживання дитини з нею відповідатиме її інтересам.
Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів, її права бути заслуханою, бажання самої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позивних вимог .
Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 1 331,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд
УХ В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Української міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, код ЄДРПОУ 24884653, адреса: 08746, Київська область, Обухівський район, м. Українка, пл-ща Шевченка,1.

Суддя М.П. Одарюк