ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 р. 	Справа № 440/2014/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, по справі № 440/2014/25
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають в невиплаті всіх належних сум при звільненні;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 всіх належних сум при звільненні, інформація про які вказана в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2024 року №323 (грошове забезпечення за листопад 2024 року, грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток як учаснику бойових дій, додаткову винагороду на період дії воєнного стану за 48 днів);
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають в невиплаті індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 18 листопада 2024 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року та здійснити перерахунок суми грошового забезпечення в зазначений період, здійснити перерахунок всіх сум, що належали при проходження служби та при звільненні (в тому числі компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпусток);
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягають видачі;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невірного обчислення днів щорічної основної відпустки за 2023 рік;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2024 року №323 і зазначити, що ОСОБА_1 не використав за 2023 рік 25 днів щорічної основної відпустки;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 30000 гривень пропорційно на місяць за період з 01 жовтня 2024 року по 18 листопада 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 30000 гривень пропорційно на місяць за період з 01 жовтня 2024 року по 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту ОСОБА_1 .
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 у частині позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невірного обчислення днів щорічної основної відпустки за 2023 рік та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2024 року №323 і зазначити, що ОСОБА_1 не використав 2023 рік 25 днів щорічної основної відпустки - залишено без розгляду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі № 440/2014/25 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яку аргументує неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2014/25 та прийняти рішення, яким задовольнити першопочаткові вимоги позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що позивач надав до суду лише витяг з карткового рахунку, оскільки фактично позивач не мав жодного іншого документу, який би свідчив про свідоме невиконання Військовою частиною НОМЕР_1 свого обов`язку щодо соціального забезпечення військовослужбовців та порушення конституційного права на справедливу оплату праці. Позивач вказує, що відповідач на виконання ухвали суду першої інстанції від 23 квітня 2025 року не подав жодного документу, чим фактично визнав позов та погодився з фактом недоплати всіх коштів.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, у відзиві просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю, рішення суду першої інстанції в адміністративній справі № 440/2014/25 залишити без змін.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 17 березня 2023 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 11 травня 2023 року по 18 листопада 2024 року.
Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №323 від 18 листопада 2024 року молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , водія відділення охорони взводу охорони батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , звільненого у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17 листопада 2024 року № 250-РС за підпунктом «г» пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами - у зв`язку із перебуванням на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці), наказано:
- вважати таким, що 18 листопада 2024 року справи та посаду здав;
- з 18 листопада 2024 року виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення і направити для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- вислуга років у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу становить: календарна - 01 рік 06 місяців 06 днів;
- відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення у 2024 році за час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 надавалась у кількості 10 діб;
- щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась;
- щорічна основна відпустка за 2024 рік не надавалась;
- грошова допомога для оздоровлення за 2024 рік відповідно до пункту 2 розділу XXIII наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» виплачена (наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 139 від 18 травня 2024 року);
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік відповідно до розділу XXIV наказу Міністра Оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», не виплачена;
- виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 :
- посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, що передбачені наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01 по 18 листопада 2024 року;
- надбавку за особливості проходження служби - 87,8% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, що передбачені наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01 по 18 листопада 2024 року;
- премію в розмірі 624 % посадового окладу, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» і окремого доручення Міністра оборони України від 16 січня 2024 року №183у/д з 01 по 18 листопада 2024 року;
- грошову компенсацію за 18 діб невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік, що передбачена розділом XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік, що передбачена розділом XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- додаткову винагороду на період дії воєнного часу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (зі змінами) за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 14 діб за 2024;
-індексацію грошового забезпечення з 01 по 18 листопада 2024 року;
- зняти з котлового забезпечення зі сніданку 19 листопада 2024 року;
- службовим або постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 не забезпечений.
Вважаючи, що відповідачем не проведено виплату всіх належних при звільненні сум грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні підстави вважати, що ті види грошового забезпечення, які зазначені у Витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2024 року №323, не були нараховані та виплачені позивачу ані до дня виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини, ані до дня розгляду судом цієї справи.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частин 1-4 статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
У свою чергу, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок №260). 
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення включає щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби) (пункт 3 розділу І Порядку №260).
При цьому, положеннями розділу XXXI Порядку №260 визначено порядок виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Так, згідно з пунктом 1 вказаного розділу, грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується, зокрема військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.
Відповідно до пунктів розділу XXXI Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Таким чином, з наведеного слідує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби із ним проводиться повний розрахунок та на підставі відповідного наказу військовослужбовцю виплачується грошове забезпечення з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу. При цьому, військовослужбовцям надається компенсація за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.
При цьому, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, з наведеного випливає, що за своєю правовою природою щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
Дана позиція міститься у постановах Верховного Суду від 23.09.2024 у справі № 260/8841/23, від 30.10.2025 у справі №240/3749/24.
Із позовних вимог ОСОБА_1 встановлено, що позивач оскаржує дії відповідача, які полягають в невиплаті всіх належних сум при звільненні, зокрема, грошового забезпечення за листопад 2024 року, грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток як учаснику бойових дій, додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 30000 гривень пропорційно на місяць за період з 01 жовтня 2024 року по 18 листопада 2024 року.
Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №323 від 18.11.2024 встановлено, що позивача з 18.11.2024 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, постановлено виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 , зокрема:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, що передбачені наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01 по 18 листопада 2024 року;
- надбавку за особливості проходження служби - 87,8% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, що передбачені наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01 по 18 листопада 2024 року;
- премію в розмірі 624 % посадового окладу, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» і окремого доручення Міністра оборони України від 16 січня 2024 року №183у/д з 01 по 18 листопада 2024 року;
- грошову компенсацію за 18 діб невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік, що передбачена розділом XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік, що передбачена розділом XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- додаткову винагороду на період дії воєнного часу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (зі змінами) за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 14 діб за 2024.
Із матеріалів справи, а саме з виписки по картці/рахунку позивача ( НОМЕР_3 ) за період 01.02.2024 – 25.04.2025 встановлено, що позивач отримав заробітну плату від Військової частини НОМЕР_1 в грудні 2024 року за листопад 2024 року в розмірі 8234,92 грн.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2026 у справі № 440/2014/25 у Військової частини НОМЕР_1 витребувано письмові докази, зокрема, відомості щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 спірного грошового забезпечення, в тому числі тих видів грошового забезпечення, інформація про які вказана в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2024 №323.
20.04.2026 та 22.04.2026 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшли клопотання Військової частини НОМЕР_1 про долучення доказів, до яких відповідач додав картку особового рахунку військовослужбовця від 19.04.2026 №955фс та зазначив, що в примітках картки особового рахунку позивача зазначено причини виплати на картковий рахунок позивача 21.12.2024 суми в розмірі 8234,92 грн.
Так, із картки особового рахунку військовослужбовця від 19.04.2026 №955фс встановлено, що позивачу в грудні 2024 року за листопад 2024 року були нараховані посадовий оклад (1692,00 грн), оклад за військовим званням (402,00 грн), надбавка за вислугу років (523,50 грн), індексація грошового забезпечення (79,94 грн), щомісячна премія (10558,08 грн), надбавка за особливості проходження служби (2298,17 грн), компенсація відпустки (49000,19 грн), додаткова винагорода (30 тис.) (18000,00 грн), усього нараховано 82553,88 грн, сума до виплати – 8234,92 грн.
При цьому, із картки особового рахунку військовослужбовця від 19.04.2026 №955фс та приміток до неї встановлено, що у листопаді 2023 року позивачу було нараховано та виплачено 100000 грн згідно з витягом з наказу № 3924 від 05.11.2023, у січні 2024 року позивачу було нараховано та виплачено 3225,81 грн згідно з витягом з наказу № 215 від 18.01.2024.
Щодо додаткової грошової винагороди, з картки особового рахунку позивача від 19.04.2026 №955фс встановлено, що позивачу в листопаді 2024 року за жовтень 2024 року було виплачено додаткову грошову винагороду в розмірі 29032,26 грн, в грудні 2024 за листопад 2024 року - в сумі 18000,00 грн.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2026 у справі № 440/2014/25 було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, додаткові пояснення стосовно того, чи нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1 додаткова винагорода на період дії воєнного стану в розмірі 30000 гривень пропорційно на місяць за період з 01 жовтня 2024 року по 18 листопада 2024 року.
У наданому 27.04.2026 клопотанні про долучення доказів на виконання даної ухвали суду відповідач зазначає, що позивачу було нараховано та виплачено належну додаткову винагороду на період дії воєнного стану в розмірі 30000 гривень пропорційно на місяць за період з 01 жовтня 2024 року по 18 листопада 2024 року. 
Колегія суддів звертає увагу, що нарахування та виплата додаткової винагороди за жовтень 2024 року (з 03.10.2024 по 05.10.2024, з 15.10.2024 по 31.10.2024) також підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.11.2024 №4736, нарахування та виплата додаткової винагороди за листопад 2024 року (з 01.11.2024 по 18.11.2024) вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2024 №4770.
Крім цього, з приміток до картки особового рахунку позивача та клопотання відповідача про долучення доказів від 22.04.2025 колегією суддів встановлено, що у листопаді 2024 року згідно з наказом №4731 від 17.11.2024 здійснено перерахунок нарахованих позивачу коштів за витягом з наказу № 3924 від 05.11.2023 та витягом з наказу №215 від 18.01.2024, перерахунок було здійснено після проведення виплати на картковий рахунок позивача 15.11.2024 в сумі 94 480,98 грн.
Із приміток до картки особового рахунку позивача слідує, що перерахунок згідно з наказом №4731 від 17.11.2024 здійснено 20.11.2024, після перерахунку утворився борг в сумі 73080,65 гpн.
Як встановлено з вказаних приміток та клопотання відповідача про долучення доказів від 22.04.2025, при виключенні позивача з Військової частини НОМЕР_4 позивачу було нараховано суму 82553,88 гpн до оподаткування та було утримано борг згідно з перерахунком за наказом №4731 від 17.11.2024, у зв`язку з цим виплачено на картковий рахунок позивача 21.12.2024 суму 8234,92 грн.
Так, як встановлено із наказів військової частини НОМЕР_1 № 3924 від 05.11.2023, №215 від 18.01.2024, позивачу під час військової служби помилково було нараховано виплати за зниклого безвісти військовослужбовця із тим самим прізвищем - ОСОБА_2 . 
Із наказу військової частини № НОМЕР_5 від 17.11.2024 встановлено, що у подальшому відповідачем було здійснено відповідні перерахунки, що вбачається із відомостей картки особового рахунку позивача, зазначених вище.
При цьому, з виписки по картці/рахунку позивача ( НОМЕР_3 ) за період 01.02.2024 – 25.04.2025 встановлено, що позивач дійсно в листопаді 2024 року отримав заробітну плату в розмірі 94480,98 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що після перерахунку грошового забезпечення позивача з вирахуванням боргу, що утворився (73080,65 гpн), до виплати позивачу належало грошове забезпечення в розмірі 8234,92 грн (82553,88 грн нарахованої суми грошового забезпечення в грудні 2024 року за листопад 2024 року - 73080,65 гpн суми боргу - 1238,31 грн військового збору).
Як було зазначено раніше, позивач отримав заробітну плату від Військової частини НОМЕР_1 за листопад 2024 року в розмірі 8234,92 грн, що підтверджується випискою по картці/рахунку позивача ( НОМЕР_3 ) за період 01.02.2024 – 25.04.2025.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем було виплачено належні до виплати суми згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №323 від 18.11.2024, а саме грошове забезпечення за листопад 2024 року, грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток як учаснику бойових дій, додаткову винагороду на період дії воєнного стану в розмірі 30000 гривень пропорційно на місяць за період з 01 жовтня 2024 року по 18 листопада 2024 року.
Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача, які полягають в невиплаті індексації грошового забезпечення, зобов`язання відповідача провести нарахування та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 18 листопада 2024 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року та здійснити перерахунок суми грошового забезпечення в зазначений період, здійснити перерахунок всіх сум, що належали при проходження служби та при звільненні, колегія суддів вказує на таке.
Як було вказано раніше, відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі – Закон №1282-ХІІ).
Згідно зі статтею 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини першої статті 2 Закону № 1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).
Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 – 103 відсотка).
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З аналізу положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.12.2025 № 560/12915/23, від 15.11.2024 у справі № 200/11548/21, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а, від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20.
При цьому, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Згідно із п. 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсоток.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 внесено зміни в абзаці 2 пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078, та цифри "101" замінено цифрами "103".
Абзац 2 пункту 1-1 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 77 від 11.02.2016, застосовується з 01.01.2016.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.
При цьому, відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, до визначеної (згідно абзаців 4 та 5 пункту 5 Порядку № 1078) суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (103 відсотка).
Отже, з наведеного слідує, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, так званої «поточної індексації» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної. 
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
Щодо «індексації-різниці», то право працівника на її отримання виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23.12.2025 у справі № 280/8303/23, від 25.09.2025 у справі № 320/15393/21, від 08.05.2025 у справі № 380/6610/24.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви встановлено, що спірні правовідносини у даній справі стосуються питання нарахування та виплати поточної індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби позивачем з 01.01.2024 по 18.11.2024.
З матеріалів справи встановлено, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 11 травня 2023 року по 18 листопада 2024 року, що підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_2 від 17 березня 2023 року.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2026 у справі № 440/2014/25 у Військової частини НОМЕР_1 витребувано письмові докази, зокрема, відомості щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 спірного грошового забезпечення.
На виконання вказаної ухвали відповідачем було надано картку особового рахунку військовослужбовця від 19.04.2026 №955фс, згідно з якою позивачу виплачувалася індексація грошового забезпечення з вересня по листопад 2024 року в розмірі 130,20 грн, у грудні 2024 року – 79,94 грн.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2026 у справі № 440/2014/25 у Військової частини НОМЕР_1 витребувано відомості щодо того, з яких підстав ОСОБА_1 не нараховувалася індексація грошового забезпечення з січня по серпень 2024 року та відомості щодо того, який місяць застосовувався для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з вересня по грудень 2024 року.
02.07.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, у якому відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не нараховувалася індексація грошового забезпечення з січня по серпень 2024 року у зв`язку із тим, що Державна служба статистики зафіксувала перевищення величиною індексу споживчих цін (104,3%) порогу індексації 103 % лише у липні 2024 року, тому перше законне право на отримання поточної індексації у військовослужбовців у 2024 році виникло з 01 серпня 2024 року; відповідно, так як грошове забезпечення виплачується в поточному місяці за попередній – виплата індексації за серпень 2024 року відбулася у вересні 2024 року. Відповідач вказав, що для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з вересня по грудень 2024 року застосовувався базовий місяць – грудень 2023 року.
До вказаного клопотання відповідач долучив довідку від 29.06.2026 № 1670/ФС про розмір індексації позивача.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що у 2023 році проведення індексації грошового забезпечення, в тому числі і військовослужбовців, не здійснювалося з огляду на імперативні приписи Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік».
У подальшому, статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
Тобто, у 2024 право на проведення індексації заробітної плати працівників поновлюється.
Як було зазначено раніше, відповідно до Постанови № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, що публікується Держстатом не пізніше 10 числа кожного місяця.
При цьому, базовим місяцем нарахування індексації грошового забезпечення позивача є грудень 2023 року, оскільки нарахування індексації за положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» відновлено з 01.01.2024.
Індекс росту споживчих цін за даними Держстату у січні 2024 року становив 100,4%, у лютому 2024 року 100,3%, у березні 2024 року 100,5%, у квітні 2024 року 100,2%, у травні 2024 року 100,6%, у червні 2024 року 102,2%, у липні 2024 року 100,00%, у серпні 2024 року 100,6%, у вересні 2024 року 101,5%.
Отже, індекс інфляції перевищив 103% в червні 2024 року (1,004 (січень 2024) х 1,003 (лютий 2024) х 1,005 (березень 2024) х 1,002 (квітень 2024) х 1,006 (травень 2024) х 1,022 (червень 2024) = 1,042 (104,2%)).
Індекс росту споживчих цін за червень 2024 року було опубліковано в липні 2024 року.
Таким чином, поточна індексація мала виплачуватися позивачу з серпня по грудень 2024 року.
Такі виплати були проведені відповідачем, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця від 19.04.2026 №955фс, наявною в матеріалах справи.
Із урахуванням наведеного, у позивача не виникло права на нарахування та виплату поточної індексації грошового забезпечення у період з січня по липень 2024 року, а вимоги позивача про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.12.2024 з урахуванням місяця підвищення грошових доходів – березень 2018 року, задоволенню не підлягають.
За таких обставин, вимоги позивача про перерахунок всіх сум, що належали при проходження служби та при звільненні, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.12.2024 з урахуванням місяця підвищення грошових доходів – березень 2018 року, задоволенню не підлягають.
Щодо заявлених позивачем вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягають видачі, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з абзацом 2 пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 року №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).
Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
З урахуванням зазначеного, при звільненні військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
При цьому, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного суду від 11.09.2019 у справі №825/1104/17, від 04.02.2020 у справі №825/1571/16, від 30.07.2020 у справі №820/5767/17, від 09.01.2024 у справі № 400/5062/22.
Як було встановлено раніше, згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №323 від 18 листопада 2024 року позивача, звільненого у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17 листопада 2024 року № 250-РС за підпунктом «г» пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами - у зв`язку із перебуванням на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці), наказано вважати таким, що 18 листопада 2024 року справи та посаду здав.
При цьому, в матеріалах справи міститься звернення позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025, у якому позивач, зокрема, просив нарахувати компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2026 у справі № 440/2014/25 було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, відомості щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невидане речове майно.
На виконання вказаної ухвали 27.04.2025 відповідачем було надано клопотання про долучення доказів, у якому відповідач вказав, що позивач, подаючи рапорт на звільнення з військової служби, не прописав вимогу щодо виплати йому компенсації за неотримане речове майно. Рапорт військовослужбовця із проханням виплати грошової компенсації є підставою для службових осіб військової частини щодо виготовлення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, та виплати відповідної грошової компенсації.
На підтвердження даного факту відповідач долучив рапорт вх. №4387 від 24.10.2024 про звільнення з військової служби позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постановах від 14 грудня 2023 року у справі № 380/1785/21, від 09 січня 2024 року у справі № 400/5062/22, від 03 листопада 2025 року у справі 260/1940/24 висновував, що право на компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби військовослужбовці набувають при звільненні, і це право реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
При цьому, колегія суддів вказує, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, незалежно від того, чи ними було вказано вимогу щодо виплати компенсації за неотримане речове майно у рапорті на звільнення з військової служби.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскільки позивач звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 08.02.2025 про нарахування компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягають видачі, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі, підлягають задоволенню.
Водночас, стосовно вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо нездійснення виплати одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, колегія суддів зазначає про таке.
Так, за приписами підпункту 8 пункту 6 Постанови № 704, передбачена виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах:
- особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
- особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
- особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При цьому, згідно з пунктом 1 розділу ХХІІ Порядку №260, одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується:
- особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки;
- особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком на 3 роки і більше;
- особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше;
- особам, які підписали контракт строком на 5 років і більше, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.
Відповідно до пункту 2 розділу ХХІІ Порядку №260, одноразова грошова допомога виплачується в таких розмірах:
особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року;
особам сержантського і старшинського складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року;
особам офіцерського складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року.
За приписами пункту 3 розділу ХХІІ Порядку №260, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.
При цьому військовослужбовцям, що уклали перший контракт про проходження військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, військових коледжах або навчальних частинах (центрах), одноразова грошова допомога виплачується після закінчення навчання у цих навчальних закладах у військових частинах, до яких їх призначено для подальшого проходження військової служби.
Згідно з пунктом 4 розділу ХХІІ Порядку №260, одноразова грошова допомога не виплачується:
- особам рядового складу, які в період проходження військової служби за контрактом уклали контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу;
- особам сержантського та старшинського складу, яких у період проходження військової служби за контрактом прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;
- особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом;
- у разі продовження військової служби за новим контрактом;
- у разі повторного прийняття на військову службу за контрактом осіб, звільнених з військової служби за контрактом;
- у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.
Таким чином, зазначеними нормами регулюються питання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту, яка здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 17 березня 2023 року позивач був курсантом у Військовій частині НОМЕР_6 з 01.03.2023 по 11.05.2023.
Позивачем було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу з Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_6 , який набрав чинності з 01.03.2023.
Згідно з даним контрактом, він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін, на 3 роки.
З наведеного слідує, що позивачем був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України як особою рядового складу строком на 3 роки.
Із витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 134 від 12.05.2023, встановлено, що позивач прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою 12.05.2023.
Отже, після набрання чинності цим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою, позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року.
Згідно із витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №323 від 18.11.2024, позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2026 у справі № 440/2014/25 було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, відомості щодо того, чи була нарахована та виплачена ОСОБА_1 одноразова грошова допомога після укладення першого контракту; якщо так, то надати відомості про таке нарахування і виплату; у разі ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, надати обґрунтування підстав ненарахування та невиплати з посиланням на чинні нормативно-правові акти.
На виконання вказаної ухвали 27.04.2025 відповідачем було надано клопотання про долучення доказів, у якому відповідач вказав, що позивачу не було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту, відповідна грошова допомога виплачується на підставі поданого військовослужбовцем рапорту. Відповідач зазначив, що відповідний рапорт позивачем після укладення контракту подано не було.
При цьому, в матеріалах справи міститься звернення позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025, у якому позивач, зокрема, просив виплатити одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту.
Колегія суддів вказує, що вказаними вище нормами Постанови № 704 та Порядку № 260, що регулюють питання грошового забезпечення військовослужбовців, не обмежується право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту строком дії такого контракту, а виключний перелік підстав, за яких така одноразова грошова допомога не виплачується, наведений в пункті 4 розділу ХХІІ Порядку №260, серед яких відсутня підстава ненадання особою рапорту після укладення контракту.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що право позивача на одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту може бути реалізовано ним і після звільнення з військової служби.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо нездійснення виплати одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів не надає оцінку позовним вимогам про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невірного обчислення днів щорічної основної відпустки за 2023 рік та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2024 року №323 і зазначити, що ОСОБА_1 не використав 2023 рік 25 днів щорічної основної відпустки, оскільки такі позовні вимоги були залишені без розгляду ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025.
Із урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягають видачі, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі, визнання протиправними дій відповідача щодо нездійснення виплати одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту.
При цьому, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення іншої частини позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження в ході розгляду справи колегією суддів.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 317 КАС України).
На підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі № 440/2014/25 та прийняти нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2014/25 - скасувати. 

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що підлягало видачі.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що підлягало видачі.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту.

В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова