Справа № 308/6207/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Іванова А.П., за участі секретаря судового засідання Боти О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 77246897 від 14.10.2021 у розмірі 29 795,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн та витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів, у розмірі 381,74 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), укладено договір позики № 77246897, за умовами якого позичальнику надано позику у сумі 10 000,00 грн строком на 15 днів (з 14.10.2021 по 29.10.2021) з фіксованою процентною ставкою 1,99 % на день.  Факт перерахування коштів на банківську картку відповідача 14.10.2021 підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 21.01.2026 № КД-000112220/ТНПП та копією платіжної інструкції.
Позивач також зазначив, що право вимоги за вказаним договором передавалося двічі: 10.06.2022 — від первісного кредитора до ТОВ «Сіроко Фінанс» на підставі договору факторингу № 025-040122 від 04.01.2022. 17.12.2025 від ТОВ «Сіроко Фінанс» до позивача на підставі договору факторингу № 17/12/25-01 від 17.12.2025.
Ухвалою суду 01.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.
04.05.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, посилаючись на: відсутність належного повідомлення про заміну кредитора (ст. 516 ЦК України); завищеність та неспівмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на типовий (шаблонний) характер справи; проходження ним військової служби з серпня 2025 року, у зв`язку з чим, на його переконання, підлягають виключенню будь-які нараховані штрафи, комісії та інші платежі на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; неспівмірність нарахованої комісії (понад 17 000,00 грн) із розміром основного боргу та її невідповідність принципам справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3, 509 ЦК України). Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, а в разі часткового задоволення — виключити зі складу заборгованості штрафи, комісії та інші санкції, а також зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Того ж дня, 04.05.2026, відповідач подав клопотання про застосування принципу справедливості та виключення неспівмірних нарахувань, в якому додатково зазначив, що комісія за своєю правовою природою має ознаки штрафної санкції, а не плати за реальну послугу, що він є військовослужбовцем та має на утриманні малолітню дитину, у зв`язку з чим стягнення заявлених сум створить для нього надмірний фінансовий тягар.
09.06.2026 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що під час складання позовної заяви була допущена технічна помилка у найменуванні складової заборгованості: частина процентів за користування позикою була помилково зазначена як «комісія», тоді як умовами кредитного договору окрема комісія не передбачена. Позивач просив вважати правильною таку структуру заборгованості: 9 899,00 грн — основна сума боргу (тіло позики); 19 896,00 грн — проценти за користування позикою; разом — 29 795,00 грн, без зміни загального розміру позовних вимог, предмета та підстав позову.
11.07.2026 відповідач подав заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких зазначив, що зміна найменування складової заборгованості є не технічною помилкою, а зміною правової природи заявлених до стягнення сум, здійсненою без належного обґрунтування та доказів, що, на його думку, порушує принцип змагальності сторін та підтверджує недоведеність первісного розрахунку заборгованості. Відповідач просив відмовити у задоволенні заяви про уточнення позовних вимог.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій заяві від 06.07.2026 просив провести засідання без його участі.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані сторонами докази, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 14 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), укладено договір позики № 77246897, за умовами якого позичальнику надано позику у сумі 10 000,00 грн строком на 15 днів (з 14.10.2021 по 29.10.2021) з фіксованою процентною ставкою 1,99 % на день
Факт передання відповідачу грошових коштів у сумі 10 000,00 грн на банківську картку 14.10.2021 підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 21.01.2026 № КД-000112220/ТНПП та копією платіжної інструкції (операція № bff41656-0666-4bdd-9a1a-de1ac0072f4a).
Таким чином первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а договір позики є укладеним.
Судом також встановлено, що 10.06.2022 від первісного кредитора до ТОВ «Сіроко Фінанс» на підставі договору факторингу № 025-040122 від 04.01.2022 (Витяг з Реєстру прав вимог № 10/06/22 від 10.06.2022, запис № 10315, тіло позики — 9 899,00 грн, проценти — 19 896,00 грн, разом — 29 795,00 грн) перейшло право вимоги за договором позики № 77246897.
17.12.2025 від ТОВ «Сіроко Фінанс» до позивача на підставі договору факторингу № 17/12/25-01 від 17.12.2025 (Реєстр боржників від 17.12.2025, запис № 520, тіло позики — 9 899,00 грн, проценти — 19 896,00 грн, разом — 29 795,00 грн. перейшло право вимоги за договором позики № 77246897.
Подана позивачем заява про уточнення позовних вимог стосується виключно виправлення технічної помилки у найменуванні складової заборгованості. Долучені до справи витяг з Реєстру прав вимоги та Реєстр боржників, сформовані до звернення до суду, підтверджують, що заборгованість складається з тіла позики та процентів за користування позикою, без окремої складової «комісія». При цьому загальний розмір заборгованості, предмет і підстави позову не змінилися, тому заперечення відповідача щодо уточнення суд відхиляє як необґрунтовані.
За таких обставин суд визнає позивача належним кредитором відповідача за договором позики № 77246897.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів; договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передання грошей.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону (з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором), за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Оскільки відповідач не надав суду доказів виконання (повернення позики чи її частини) на користь будь-кого з попередніх кредиторів, відсутність окремого письмового повідомлення про відступлення права вимоги сама по собі не звільняє відповідача від обов`язку повернути позику належному (новому) кредиторові та не є підставою для відмови в позові.
Оскільки відповідач доказів повернення позики чи будь-якої її частини суду не надав, розмір основної суми боргу документально не спростував, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом позики у розмірі 9 899,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Договором позики № 77246897 встановлено процентну ставку 1,99 % на день, що в перерахунку на рік становить 726,35 %, а зазначена безпосередньо в тексті договору орієнтовна реальна річна процентна ставка визначена в розмірі 57 499,79 % річних. Заявлені (з урахуванням уточнення) до стягнення проценти у розмірі 19 896,00 грн більш ніж удвічі перевищують розмір тіла позики (9 899,00 грн), яке фактично було передано відповідачу.
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Приписами ч. 4 ст. 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами кредиторів щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011).
Суд вважає, що нарахована Позивачем сума процентів за фактичною величиною не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Встановлення в електронному договорі такого надмірного розміру процентної ставки порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є Відповідач як споживач, а стягнення такої суми процентів є несправедливо непомірним тягарем для Відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків Позивачем, спотворюючи дійсне правове призначення процентів як засобу розумного стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання.
При вирішенні питання щодо розміру процентів, які підлягають стягненню, суд, встановивши явну неспівмірність нарахованої суми процентів (19 896,00 грн) із сумою основного боргу (9 899,00 грн), яка перевищує його більш ніж удвічі, та враховуючи інтереси обох сторін, матеріальний стан відповідача (проходження військової служби, наявність на утриманні малолітньої дитини), з огляду на необхідність дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір процентів, що підлягають стягненню, до розміру, який становитиме 100 % від суми тіла позики, тобто до 9 899,00 грн. 
На переконання суду, саме такий розмір є справедливим, забезпечує розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 77246897 від 14.10.2021 у розмірі 19 798,00 грн, з яких: 9 899,00 грн — заборгованість за тілом позики; 9 899,00 грн — заборгованість за процентами за користування позикою.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір за подання позовної заяви сплачено позивачем у розмірі 2 662,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (19 798,00 грн з 29 795,00 грн заявлених, що становить 66,45 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 769,10 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. 
На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги № ДО-20260202/001 від 02.02.2026, укладений з адвокатом Богомоловим В.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № ЗП001256), заявку № 266 від 01.04.2026, витяг з акту № 266 про надання юридичної допомоги від 01.04.2026 та прайс-лист послуг адвоката. Згідно з наведеними документами позивачу надано послуги: усна консультація з вивченням документів (3 години ? 2 000,00 грн) на суму 6 000,00 грн; складання позовної заяви (1,2 години ? 5 000,00 грн) на суму 6 000,00 грн; разом на суму 12 000,00 грн.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Окрім того, слід зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Зважаючи на складність та категорію справи, суд вважає необґрунтованими та завищеними витрати на складання та подання до суду позовної заяви, моніторинг, аналіз судової практики та на інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів.
Враховуючи наведене, принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, категорії справи, її складності, ціни позову та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у 3000 грн.
Судові витрати, пов`язані з підготовкою та направленням копії позовної заяви з додатками Відповідачу, у розмірі 381,74 грн, понесені позивачем на підставі договору з ТОВ «Директ Технолоджі» та підтверджені відповідним актом, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 253,66 грн.
Керуючись ст. ст. 207, 509, 526, 549, 551, 625, 626-629, 633-634, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.81,89,141,263-265,280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в:
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» (02154, м. Київ, проспект Соборності, буд. 30-А, приміщення 321, код ЄДРПОУ 43950742) заборгованість за договором позики № 77246897 від 14.10.2021 у сумі 19 798 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн 00 коп., з яких: 9 899,00 грн — заборгованість за тілом позики; 9 899,00 грн — заборгованість за процентами за користування позикою.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 769 (одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять) грн 10 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп. та судові витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів, у розмірі 253 (двісті п`ятдесят три) грн 66 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду А.П. Іванов