Справа № 361/10681/26
Провадження № 2-о/361/200/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 р. м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
Головуючої судді Ведмідь Н.В.
за участі секретаря судового засідання Чуняк В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,
ВСТАНОВИВ:
Заявниця звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті її чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Луганську на тимчасово окупованій території України.
Обґрунтовуючи подану заяву, зазначає, що Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області не має можливості здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки він помер на тимчасово окупованій території України в місті Луганську.
Встановлення факту смерті необхідне заявниці для подальшої державної реєстрації смерті в органі державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть.
Згідно з ухвалою суду від 03 вересня 2026 року відкрито провадження у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, однак від її представника ОСОБА_3 надійшла заява, в якій представник, посилаючись на постійні повітряні тривоги в м. Броварах та безпекову ситуацію, яка може загрожувати життю та здоров`ю учасників судового процесу, просила провести розгляд справи за відсутності заявниці та її представника за наявними матеріалами справи (а.с. 28-29).
Представник заінтересованої особи – Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 27).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу технічними засобами.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Зі змісту довідки, виданої Луганським республіканським клінічним онкологічним диспансером 03 грудня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обстеженні з приводу пухлини (а.с. 13).
Зі змісту довідки, виданої Луганським республіканським клінічним онкологічним диспансером 17 січня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 рекомендовано спостереження у лікаря-уролога та лікаря-онколога за місцем проживання (а.с. 12).
Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим 21 квітня 2022 року Жовтневим відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – Ташкентська область, Коросуйський район, с. Узгорий, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганську, про що складено актовий запис № 881 (а.с. 11).
До матеріалів справи заявницею долучено фотокартку місця поховання, на якій міститься напис: « ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с. 14).
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
За змістом ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами, якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси, до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час чи про оголошення її померлою.
Відповідно до п. 1 розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів, зокрема смерті.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть, фельдшерська довідка про смерть, рішення суду про оголошення особи померлою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання щодо правових наслідків актів, виданих органами, які фактично здійснюють владні повноваження на окупованих територіях, у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки».
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави – члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, однак недійсність офіційних дій, вчинених урядом Південної Африки, не може бути застосована до таких актів, як, зокрема, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.
У практиці Європейського суду з прав людини розвинений підхід до оцінки актів de facto органів на окупованих територіях. Якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, § 45) ЄСПЛ обмежився посиланням на відповідний пункт Консультативного висновку Міжнародного суду ООН, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що зобов`язання ігнорувати або не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів не є абсолютним. Для людей, які проживають на відповідній території, життя триває, а тому в інтересах самих мешканців цієї території певні дії de facto органів не можуть повністю ігноруватися, зокрема судами (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). Визнання таких актів у обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій не означає легітимізації відповідної влади (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92).
Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина такої території знаходиться під ефективним контролем іншої держави (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).
Таким чином, з урахуванням наведених принципів («Намібійських винятків»), сформульованих у практиці Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, документи, видані органами, які функціонують на тимчасово окупованій території, можуть бути враховані судом як докази фактичних обставин, якщо їх оцінка необхідна для захисту прав та інтересів осіб, які проживають на такій території. Врахування таких документів як доказів не означає визнання законності діяльності відповідних органів чи легітимізації окупаційної влади.
Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, а рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи на підставі всіх поданих доказів у їх сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами, які функціонують на тимчасово окупованій території України.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганську, що на час його смерті перебувало на тимчасово окупованій території України. Факт смерті підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема свідоцтвом про смерть, виданим на тимчасово окупованій території, медичними довідками, виданими до смерті, та фотокарткою місця поховання, на якій зазначені прізвище, ім`я, по батькові та дата смерті ОСОБА_2 .
З огляду на те, що документ про смерть, виданий на тимчасово окупованій території, не є документом встановленої законодавством України форми для проведення державної реєстрації смерті, заявниця позбавлена можливості зареєструвати смерть чоловіка в органі державної реєстрації актів цивільного стану в позасудовому порядку. Встановлення факту смерті необхідне заявниці для проведення державної реєстрації смерті та реалізації пов`язаних із цим особистих і майнових прав.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганську, є обґрунтованою, а обставини, викладені в заяві, підтверджуються належними доказами, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Ташкентська область, Коросуйський район, с. Узгорий, дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: м. Луганськ, Луганська область, Україна.
Рішення суду підлягає до негайного виконання.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оскарження судового рішення не перешкоджає його виконанню.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Заінтересована особа: Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місце знаходження: м. Бровари, вул. Київська, 155, ЄДРПОУ 33341526. 
Повний текст рішення складено 10.09.2026.

Суддя Ведмідь Н. В.