ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2026  м.Дніпро 
Справа № 904/668/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів Демчини Т.Ю., Стефанів Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 по справі 904/668/26 (суддя Дупляк С.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Дніпровагонмаш»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерного товариства «Таскомбанк»,
про стягнення грошових коштів
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Дніпровагонмаш» про стягнення 122 229,22 грн збитків, з яких 76 800,00 грн прямих збитків (витрати на транспортування колісних пар) та 45 429,22 грн упущеної вигоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачем (продавцем), третьою особою — АТ «Таскомбанк» (покупцем, лізингодавцем) та позивачем (лізингоодержувачем) 26.06.2018 було укладено договір купівлі-продажу № Т 31.08.2016 І 1972/1, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати у власність покупця напіввагони моделі 12-4106 ТУ У 45-057-003-2001, 2018 року виготовлення. У 2021 році під час проведення першого деповського ремонту вагонів на ТОВ «Жмеринський вагоноремонтний завод «Експрес» були виявлені колісні пари з ознаками виправлення клейм, внаслідок чого складено акти про їх бракування. З метою усунення дефектів позивач здійснював відправку колісних пар до відповідача для оновлення маркування, у зв`язку з чим поніс витрати на транспортування, а також зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди через неможливість використання вагонів у період ремонту.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Дніпровагонмаш» про стягнення 122 229,22 грн збитків відмовлено. Судові витрати позивача зі сплати судового збору та оплати професійної правничої допомоги покладено на позивача.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки боржника, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, а також вини боржника. Суд першої інстанції встановив, що напіввагони за договором були прийняті у 2018 році і сторони договору не мали претензій щодо їх якості, позивач експлуатував вагони з 2018 по 2021 рік без зауважень. Суд зазначив, що доказів поставки відповідачем вагонів, які не відповідали ТУ У 45-057-003-2001, матеріали справи не містять. Суд дійшов висновку, що транспортування вагонів відбулося у зв`язку із настанням строку для першого деповського ремонту, а не у зв`язку із недоліками вагонів, а витрати позивача на транспортування вагонів до місця проведення першого деповського ремонту не пов`язані із ознаками виправлення клейм на колісних парах і не можуть покладатися на відповідача. Також суд зазначив, що позивачу як замовнику були надані послуги з організації перевезення вантажу за визначеним маршрутом, проте жодної ідентифікації вантажу, перевезення якого організовувалося, матеріали справи не містять. Суд визнав підставною позицію відповідача щодо відсутності в його діях протиправної поведінки, що виключає наявність складу цивільного правопорушення та настання відповідальності відповідача. Крім того, суд вказав, що позивач не довів, що неправомірні дії відповідача стали причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток, а також не довів вжиття будь-яких заходів щодо одержання таких доходів
Не погодившись з вищевказаним рішенням, ТОВ «ДенДі-Логістик» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/668/26 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ДенДі-ЛОГІСТИК» до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Дніпровагонмаш», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Таскомбанк» про стягнення 122 229,22 грн збитків.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що витрати позивача на транспортування вагонів до місця проведення першого деповського ремонту не пов`язані із ознаками виправлення клейм на колісних парах, не відповідає фактичним обставинам справи. Предметом позову є не витрати на транспортування вагонів до місця проведення деповського ремонту, а витрати на транспортування колісних пар з ТОВ «Жмеринський вагоноремонтний завод «Експрес» (де вагони проходили деповський ремонт) до виробника вагонів — відповідача, який здійснював усунення дефектів, а саме оновлення маркування (виправлення клейм) на колісних парах. Саме під час проведення деповських ремонтів вагонів позивача на ТОВ «Жмеринський вагоноремонтний завод «Експрес» були виявлені недоліки колісних пар з ознаками виправлення клейм, про що позивач повідомляв відповідача відповідними листами. Колісні пари направлялися до відповідача для усунення недоліків, після чого відповідач повертав їх до вагоноремонтного заводу для встановлення на вагони. Апелянт детально наводить хронологію виявлення дефектних колісних пар у період з серпня по жовтень 2021 року на десяти вагонах, зазначаючи номери колісних пар, номери вагонів, дати та номери актів бракування.
Апелянт також не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність ідентифікації вантажу, перевезення якого організовувалося. Скаржник зазначає, що до матеріалів справи надавалися товарно-транспортні накладні, в яких зазначено найменування вантажу для перевезення із зазначенням конкретних номерів колісних пар. Зокрема, за разовим договором № 29253528 від 20.08.2021 з ТОВ «ЮТ Сервіс» здійснено перевезення колісної пари № 1557 07840 2018 до вагона № 63734016, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 20.08.2021 № 20-21 та від 23.08.2021 № 2/51. За договором № Е-ЮАФ-2021-178 від 21.09.2021 з ТОВ «ЮА Форвардинг» здійснено перевезення інших колісних пар, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, актами надання послуг та платіжними дорученнями. Загальна сума послуг ТОВ «ЮА Форвардинг» склала 58 800,00 грн. Таким чином, на думку апелянта, товарно-транспортні накладні спростовують висновок суду про відсутність ідентифікації вантажу.
Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність протиправної поведінки відповідача, апелянт зазначає, що відповідно до п. 4.1 Договору продавець гарантує відповідність товару вимогам технічних умов, а згідно з п. 1.1 Договору вагони мають відповідати ТУ У 45-057-003-2001. Апелянт посилається на п. 24.1 СТП 04-001:2015, відповідно до якого на колісних парах має бути чітко позначено знаки маркування та клейма, а також на п. 4.2.10 та п. 4.2.3 ДСТУ ГОСТ 31334-2007, згідно з якими на поверхні чистових осей черновини і видимі поверхневі дефекти не допускаються. Апелянт посилається на Правила експлуатації власних вантажних вагонів, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зокрема п. 3.5 та п. 3.7, а також на телеграму Укрзалізниці ЦЦТех-5/389 від 15.07.2015, якою зобов`язано у разі виявлення колісних пар з ознаками виправлення клейм вилучати їх з експлуатації та вважати непридатними до подальшої експлуатації. Крім того, апелянт посилається на лист Укрзалізниці від 26.08.2021 № ЦЦТех-08/254, в якому зазначено, що метод виправлення маркування на чистовій осі, який застосовує відповідач, є порушенням вимог СТП 04-001:2015. Апелянт зазначає, що відповідно до п. 1.4 Договору лізингоодержувач має право пред`явити безпосередньо продавцю вимоги щодо усунення заводських дефектів продукції, а відповідно до п. 4.4 Договору відшкодування витрат по усуненню дефектів товару проводиться продавцем. Відповідачем було усунуто вказані недоліки, а саме здійснено оновлення маркування на колісних парах, що, на думку апелянта, не заперечується жодною стороною, а транспортування колісних пар до заводу-виробника було здійснено саме з метою оновлення маркування.
Щодо порушення норм матеріального права, а саме ст. 22 ЦК України, апелянт зазначає, що у зв`язку з перебуванням колісних пар у ремонті у відповідача з метою виправлення їх недоліків, позивачем було недоотримано кошти за користування вагонами за час усунення відповідачем недоліків колісних пар. Основним контрагентом позивача у період з серпня по жовтень 2021 року був ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з яким позивачем укладено договір № 1055 від 18.05.2021 з додатковими угодами № 13-35, які визначали маршрут перевезення та ставку за 1 тонну перевезеного вантажу. Апелянт посилається на висновки Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 18 лютого 2026 року у справі № 914/2450/22(914/461/25) та у постанові від 16 липня 2024 року у справі № 903/759/23, щодо правової природи упущеної вигоди, критеріїв звичайних обставин та розумності витрат при визначенні її розміру. Апелянт стверджує, що наведений ним розрахунок упущеної вигоди не є абстрактним, а випливає з реальних умов ведення господарської діяльності, і саме неправомірні дії відповідача (неправильне нанесення маркування на колісні пари, що є порушенням вимог СТП 04-001:2015) призвели до неотримання позивачем прибутку у зв`язку з неможливістю використання вагонів.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин.
На думку відповідача, позивач не довів наявності у діях відповідача повного складу цивільного (господарського) правопорушення, необхідного для покладення обов`язку з відшкодування збитків, зокрема не підтвердив належними та допустимими доказами протиправність поведінки відповідача, наявність виробничих недоліків поставлених вагонів, причинний зв`язок між діями відповідача та заявленими збитками, а також їх розмір.
Відповідач вказує, що поставлені вагони були прийняті покупцем без зауважень, пройшли технічне приймання та були введені в експлуатацію відповідно до вимог нормативної документації, а твердження позивача про наявність виробничих недоліків ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені належними доказами.
Крім того, відповідач зазначає, що надані позивачем документи не підтверджують належним чином зв`язок між заявленими транспортними витратами та діями відповідача, а товарно-транспортні документи, рахунки, акти та інші первинні документи не доводять наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку з їх відшкодування.
Також відповідач вважає безпідставними вимоги про стягнення упущеної вигоди, оскільки позивач не довів реальності її отримання, вжиття заходів для одержання такого доходу та причинного зв`язку між діями відповідача і його неодержанням. З огляду на відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.
Акціонерне товариство «Таскомбанк» не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Кошля А.О., судді: Демчина Т.Ю., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/668/26. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/668/26. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
22.05.2026 матеріали справи надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
26.06.2018 між відповідачем (далі – відповідач, продавець), третьою особою-1 (далі – третя особа-1, покупець, лізингодавець) та позивачем (далі – позивач, лізингоодержувач) був укладений договір купівлі-продажу №Т 31.08.2016 І 1972/1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити напіввагони моделі 12-4106 ТУ У 45-057-003-2001, 2018 року виготовлення, в кількості 50 одиниць згідно з додатком №1 (специфікації), що є невід`ємною частиною цього договору (далі - вагони).
Загальна вартість вагонів становить 57.750.000,00 грн, крім того ПДВ 20% у розмірі 11.550.000,00 грн, всього 69.300.000,00 грн (п. 2.1 договору).
Договір, відповідно до п. 9.1, набуває чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками. Договір діє до 31.12.2018. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 9.2 договору).
26.06.2018 між сторонами підписано специфікацію на поставку 50 одиниць напіввагонів моделі 12-4106, ТУ У 45-057-003-2001 загальною вартістю 69.300.000,00 грн з ПДВ, у якій також зазначені додаткові характеристики товару.
Позивач звернувся до відповідача з листом від 10.08.2021 за вих.№5-06/1262, у якому вказав, що у 2021 році настав строк проведення першого деповського ремонту напіввагонів закуплених за договором укладеним з відповідачем у 2018 році. При проведені деповського ремонту напіввагонів були виявлені такі, які містять колісні пари з ознаками виправлення клейм, а тому позивач просив відповідача провести розслідування даного випадку та оперативно надати необхідну інформацію і матеріали для прийняття відповідних рішень.
Позивач звернувся до відповідача з претензією від 22.02.2022 за вих.№5-06/1498, у якій повідомив, що при проведенні першого деповського ремонту вагонів виявлено колісні пари з ознаками виправлення клейм, внаслідок чого складено акти про їх бракування. Оскільки колісні пари направлялися на адресу відповідача для усунення виявлених недоліків позивач поніс прямі збитки на транспортування колісних пар у розмірі 76.800,00 грн, які просив у даній претензії відшкодувати відповідача.
Позивач до справи долучив рахунки, платіжні доручення та акти надання послуг на загальну суму 76.800,00 грн за організацію перевезення вантажу. 
Також відповідач долучив разовий договір №29253528 від 20.08.2021 на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом, за умовами п. 1 якого визначено, що за цим договором експедитор (особа, яка не є учасником справи) зобов`язується за плату і за рахунок замовника організувати доставку довіреного замовником вантажу до пункту призначення та видачу його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник (позивач) зобов`язується сплатити за організацію перевезень вантажу встановлену плату; договір №Е-ЮАФ-2021-178 від 21.09.2021 на транспортне обслуговування, договір №1055 від 18.05.2021 на транспортно-експедиторські послуги (залізничний транспорт) з додатковими до нього угодами.
Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував збитки позивачу, останній звернувся до суду з даним позовом.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Дніпровагонмаш» про стягнення 122 229,22 грн збитків (76 800,00 грн прямих збитків та 45 429,22 грн упущеної вигоди).
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (п. 5.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №910/20261/16 від 26.11.2019, Верховного Суду у справах №923/1315/16 від 04.09.2018, №910/2018/17 від 04.04.2018, №910/5100/19 від 07.05.2020, №910/21493/17 від 04.12.2018, №914/1619/18 від 27.08.2019, №904/982/19 від 24.02.2021).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Суди, розглядаючи спори про стягнення збитків, мають встановлювати наявність усіх елементів складу правопорушення у їх сукупності. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
При зверненні з позовом про стягнення збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається у тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 ЦК України).
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, від 02.05.2024 у справі №910/155/23.
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись із даним позовом, позивач визначив розмір заявлених до стягнення збитків як сукупність понесених ним витрат на транспортування колісних пар, які направлялися на адресу відповідача після виявлення під час проведення першого деповського ремонту ознак виправлення клейм, а також упущеної вигоди у вигляді доходу, який, на його думку, не був отриманий у зв`язку з простоєм вагонів.
Оцінюючи доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 3.2 договору технічне приймання вагонів здійснюється відділом технічного контролю продавця спільно з інспекцією ПАТ «Укрзалізниця», після чого представниками сторін проводиться приймання готової до постачання продукції.
За змістом п. 3.4. договору за результатами приймання вагонів сторони підписують акт технічного приймання власних вантажних вагонів, у якому зазначається кількість оглянутих покупцем та лізингоодержувачем вагонів, їх модель, заводські і восьмизначні (мережеві) номери, дата побудови, результати огляду вагонів. У разі виявлення покупцем та/або лізингоодержувачем при технічному прийманні вагонів технічних несправностей вагонів, ці вагони не включають в акт технічного приймання власних вантажних вагонів та в акт передачі-приймання власних вантажних вагонів, а складають окремий перелік недоліків вагонів (далі - перелік) із зазначенням термінів їх усунення.
Після приймання продукції та підписання продавцем, покупцем та лізингоодержувачем акта технічного приймання власних вантажних вагонів, покупець та продавець підписують акт приймання-передачі продукції (п. 3.7 договору). 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується прийняття позивачем у 2018 році поставлених відповідачем напіввагонів без будь-яких зауважень щодо їх технічного стану, якості чи комплектності. Доказів складання передбаченого пунктом 3.4 договору окремого переліку недоліків під час приймання вагонів матеріали справи не містять.
Крім того, після прийняття вагонів позивач експлуатував їх до проведення першого деповського ремонту у 2021 році, не звертаючись до відповідача з претензіями щодо якості поставленої продукції або її невідповідності умовам договору.
За таких обставин сам по собі факт виявлення під час проведення першого деповського ремонту окремих колісних пар з ознаками виправлення клейм не може свідчити про поставку відповідачем товару неналежної якості або порушення ним договірних зобов`язань. Доказів того, що поставлені відповідачем вагони не відповідали вимогам ТУ У 45-057-003-2001 чи умовам укладеного між сторонами договору, матеріали справи не містять.
Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо документального підтвердження витрат на перевезення колісних пар.
Надані позивачем договори транспортно-експедиторського обслуговування, рахунки, акти наданих послуг, товарно-транспортні накладні та платіжні документи підтверджують факт понесення позивачем відповідних витрат, однак самі по собі не свідчать про те, що такі витрати стали безпосереднім наслідком порушення відповідачем умов договору чи поставки продукції неналежної якості.
Отже, навіть якщо виходити з того, що зазначені документи дають можливість ідентифікувати перевезені колісні пари, сама по собі така обставина не підтверджує наявності протиправної поведінки відповідача та причинного зв`язку між його діями і понесеними позивачем витратами.
Колегія суддів також враховує, що необхідність проведення першого деповського ремонту була обумовлена настанням передбаченого технічними умовами строку його проведення, а не встановленням факту поставки відповідачем продукції неналежної якості. Виявлення під час такого планового ремонту ознак виправлення клейм на окремих колісних парах саме по собі не свідчить про те, що витрати, понесені позивачем у зв`язку з виконанням відповідних робіт, є наслідком неправомірної поведінки відповідача.
Разом з тим сама по собі обставина, що після виявлення під час проведення деповського ремонту ознак виправлення клейм окремі колісні пари направлялись позивачем відповідачу, не підтверджує наявності у відповідача обов`язку відшкодовувати витрати на їх транспортування. Такі витрати можуть бути покладені на відповідача лише за умови доведення того, що вони виникли саме внаслідок порушення ним умов договору або поставки продукції неналежної якості. Однак належних і допустимих доказів існування такого порушення матеріали справи не містять.
Окрім того, позивачем не надано доказів того, що виявлені обставини свідчать про порушення відповідачем умов договору або перебувають у прямому причинному зв`язку із заявленими до стягнення витратами.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його діями і заявленими збитками, що виключає наявність необхідних елементів складу цивільного правопорушення для покладення на відповідача обов`язку з їх відшкодування.
Не спростовують правильності наведених вище висновків суду й посилання апелянта на положення ТУ У 45-057-003-2001, СТП 04-001:2015, ДСТУ ГОСТ 31334-2007, Правил експлуатації власних вантажних вагонів, а також листи та телеграму АТ «Укрзалізниця». Зазначені документи регламентують технічні вимоги до експлуатації та ремонту колісних пар або містять позицію АТ «Укрзалізниця» щодо застосування відповідних нормативних документів, однак самі по собі не підтверджують, що відповідач допустив порушення умов договору під час поставки вагонів або що саме такі дії перебувають у прямому причинному зв`язку із заявленими до стягнення збитками.
Доводи апелянта про те, що виконання відповідачем робіт з оновлення маркування колісних пар свідчить про визнання ним поставки продукції неналежної якості, відхиляються колегією суддів, оскільки сам по собі факт виконання таких робіт не свідчить про визнання відповідачем поставки продукції неналежної якості чи порушення ним умов договору та не звільняє позивача від обов`язку довести всі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Щодо вимоги про стягнення 45 429,22 грн упущеної вигоди колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Таким чином, позивачу слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Схожі за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц, постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/12204/17, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18.
Як убачається з матеріалів справи, позивач визначає розмір упущеної вигоди як дохід, який, на його думку, не був отриманий у зв`язку з перебуванням вагонів у ремонті під час усунення відповідачем виявлених ознак виправлення клейм на колісних парах.
Проте матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували реальну можливість отримання позивачем саме такого доходу за відповідний період, а також того, що єдиною та достатньою причиною його неодержання стали дії відповідача.
Оскільки позивачем не доведено протиправності поведінки відповідача та причинного зв`язку між його діями і заявленими збитками, відсутні й підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування упущеної вигоди.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.
Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення, позивач повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №908/2486/18, від 15.10.2020 у справі №922/3669/19, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18).
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення 45 429,22 грн упущеної вигоди є недоведеною та не підтвердженою належними, допустимими і достовірними доказами.
Доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом першої інстанції обставин та зводяться до незгоди скаржника з наданою судом оцінкою доказів і до необхідності їх повторної переоцінки на користь позивача, що не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/668/26 є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним і всебічним з`ясуванням обставин справи та належною оцінкою зібраних у справі доказів.
У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/668/26 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі Логістик» не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. У зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3993,60 грн покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі Логістик» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі №904/668/26 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі №904/668/26 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя Т.В. Стефанів