Справа № 756/11121/26
Номер провадження № 1-кп/756/1676/26

УКРАЇНА

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в спрощеному провадженні обвинувальний акт, затверджений 26.06.2026 у кримінальному провадженні, яке внесене 13.06.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026105050000512, щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше засуджений Оболонським районним судом міста Києва вироком від 01.04.2015 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання в виді штрафу в розмірі 51 00 грн,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передабченого ч. 1 ст. 249 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 12.06.2026 ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом у період весняно-літньої (нерестової) заборони, перебуваючи на березі затоки «Верблюд» Канівського водосховища у Оболонському районі міста Києва, умисно встановив у вказаній затоці за координатами Google Maps 50.533536, 30.509849, заборонене знаряддя лову типу «сітка ліскова» (h - 1 м, L - 5 м, а - 50мм), із метою незаконного вилову, водних біоресурсів (риби) з природного середовища.
Продовжуючи свої дії, 12.06.2026, приблизно о 10 год. 35 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на березі затоки «Верблюд» Канівського водосховища у Оболонському районі міста Києва, за координатами Google Maps 50.533536, 30.509849, де була напередодні незаконно встановлене ним знаряддя для лову «сітка ліскова» (h - 1 м, L - 5 м, а - 50мм), вийняв її з води свіже виловлені живі водні біоресурси (рибу) виду - карась сріблястий, загальною кількістю 4 (чотири) штуки.
Указаними діями, ОСОБА_3 здійснив незаконний вилов живих водних ресурсів (риби) виду - карась сріблястий, у кількості 4 (чотирьох) штук, чим заподіяв своїми незаконними діями рибному господарству (державі) шкоду на суму 6 324 (шість тисяч триста двадцять чотири гривні 00 копійок), яка є істотною.

1.2. Отже, ОСОБА_3 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 249 КК України, а саме незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. 26.06.2026 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України у якому міститься клопотання прокурора ОСОБА_4 про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту додані:
- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;
- письмова заява представника потерпілого згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження відповідно до ч 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні;
- матеріали кримінального провадження.

2.2. Як видно з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_3 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.
Ураховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

2.3. Відповідно до частин 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

2.3. Діючи відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 17, ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України, суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не неоспорюються учасниками судового провадження. Зокрема, з обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням були встановлені фактичні обставини, що співпадають оголошеним обвинуваченням та фактично викладені в пункті 1.1. вироку.

2.4. Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорювались учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.
Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин.

2.5. Отже, саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а саме незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_3 установлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, як і відсутність обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання.

3.2. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_3 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив обставини події, як і інші обставин вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на спрощений розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_3 як каяття, а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання. 

3.3. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора ОСОБА_4 , уважає наявність таких обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд уважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

4.2. Призначаючи обвинуваченому покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.3. З урахуванням викладених обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, наявності обставини, що пом`якшує та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого кримінального проступку, зокрема, що завдану шкоду не було відшкодованою, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, з метою виправлення обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, слід призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

4.4. Приймаючи таке рішення суд звісно урахував, що ОСОБА_3 просив призначити, відповідно до поданої ним заяви, покарання в виді штрафу, бо має можливість сплатити штраф у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 249 КК України. Між тим слід урахувати, що надані матеріали кримінального провадження вказують, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 обіцяв добровільно відшкодувати завдану його діями шкоду в розмірі 6324 грн 00 коп., але не відшкодував із зазначенням того, що має тяжке матеріальне становище як під час досудового розслідування так і на стадії судового розгляду.

4.5. Крім того, ОСОБА_3 раніше засуджений Оболонським районним судом міста Києва вироком від 01.04.2015 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання в виді штрафу в розмірі 51 000 грн, який станом на час учинення нового кримінального правопорушення так і наразі не було сплачено. Указані обставини не дають суду підстав для призначення покарання ОСОБА_3 у виді штрафу. 
Також суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 перебуває у розшуку станом на 23.06.2026 в рамках кримінального провадження, внесеного 22.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025100050002103, яке перебуває на розгляді Оболонського районного суду міста Києва.

4.6. При цьому, наведені обставини вказують на те, що суд має призначити ОСОБА_3 покарання в порядку статей 71, 72 КК України, а саме за сукупністю вироків, шляхом складання призначених покарань, які слід виконувати самостійно. 

4.7. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 - 68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. 

4.8. Бо покарання в виді обмеження волі полягає в обов`язковому залучення особи до праці, а зміст викладеного обвинувачення, яке визнано ОСОБА_3 вказує, що кримінальний проступок вчинено з корисливого мотиву. А отже саме покарання в виді обмеження волі здатне змінити про кримінальне мислення та призведе до відповідних змін, зокрема залученню до праці, а отже і ресоціалізації засудженого.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

5.2. Відповідно до КВК України строк покарання в виді обмеження волі слід рахувати з дня фактичного виконання - з моменту прибуття ОСОБА_3 до виправного центру та поставлення на облік.

5.3. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, а саме сітка ліскова висотою 1 метр, довжиною 5 метрів, кроком вічка 50 мм., яка перебуває в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києва, слід знищити.
Долучені до матеріалів судового провадження в якості речових доказів документи, зберігати в матеріалах судового провадження протягом всього строку їх зберігання.

5.4. Цивільний позов у провадженні не заявлений. Процесуальні витрати, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-26/32256-ФХЕД від 18.06.2026 у розмірі 3850 грн 88 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.
Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного складання покарань, призначених цим вироком та вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.04.2015, остаточно слід призначити ОСОБА_3 покарання в виді 1 (одного) року обмеження волі та штрафу в розмірі 51 000 грн, які виконувати самостійно.

Строк покарання в виді обмеження волі слід рахувати з дня фактичного виконання - з моменту прибуття ОСОБА_3 до виправного центру та поставлення на облік.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази: 
- сітка ліскова висотою 1 метр, довжиною 5 метрів, кроком вічка 50 мм., яка перебуває в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києва, слід знищити.
- долучені до матеріалів судового провадження в якості речових доказів документи, зберігати в матеріалах судового провадження протягом всього строку їх зберігання.

Процесуальні витрати: витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-26/32256-ФХЕД від 18.06.2026 у розмірі 3850 грн 88 коп. - стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя            ОСОБА_1