Справа № 404/4443/24 
Номер провадження 2/404/1235/24 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:
головуючого судді – Іванової Н.Ю. 
при секретарі - Коцюбі Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Публічне акціонерне товариство АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором № 03-101189108-Ф від 20.03.2008 року у вигляді 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язанням в розмірі 3690,69 доларів США, а також 3028,00 грн.
Позов мотивований тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2009 року було задоволено позов Відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі по тексту - ВАТ АБ «Укргазбанк») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 03 101189108-Ф від 20 березня 2008 року. Оскільки відповідач судове рішення не виконав, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 03-101189108-Ф від 20.03.2008 року у вигляді 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 р. згідно ст. 625 ЦК України.
10 червня 2024 року Кіровським районним судом м. Кіровограда відкрито провадження у справі.
11 лютого 2026 року Фортечним районним судом міста Кропивницького залучено до участі у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент».
Позивач в судове засідання не з`явився, позов підтримав, подав заяву про розгляд справи без його участі. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, позов не визнав, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача, адвокат Антонова С.Ю. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. 
Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2009 року у справі № 2-2001/09 задоволено позов ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 03 101189108-Ф від 20 березня 2008 року, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 24453, 17 доларів США, заборгованість за процентами – 369, 06 доларів США, а всього 24822, 23 доларів США, а також 1700 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
24 грудня 2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року № 03-101189108-Ф: заборгованість за кредитом - 24453, 17 доларів США, заборгованість за процентами - 369, 06 доларів США, а всього 24822, 23 доларів США. 
23 жовтня 2024 року згідно постанови Кропивницького апеляційного суду у справі № 2-2001/09 (провадження № 22-ц/4809/1485/24) визнано виконавчий лист по цивільній справі № 2-2001/09 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно, таким, що не підлягає виконанню.
Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що згідно з відміткою у виконавчому листі по справі № 2-2001/09 рішення набрало законної сили 20 листопада 2009 року, строк пред`явлення до виконання відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» становить три роки, а саме до 10 листопада 2012 року. Дослідивши виконавчі провадження, що здійснювалися на виконання судового рішення, судом встановлено, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, 24 грудня 2009 року у справі № 2-2001/09, закінчився 25 березня 2020 року. Матеріали справи не містять відомостей про звернення стягувача до суду та вирішення судом питання про поновлення такого строку. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання приватному виконавцю Чумаку В.М. 22 жовтня 2021 року після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, а саме до 25 березня 2020 року, а підставою для прийняття його до виконання стали відомості, внесені шляхом підробки документу щодо строку завершення попереднього виконавчого провадження. Факт підробки виконавчого листа підтверджено висновком експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 04 липня 2024 року № СЕ-19/112-24/7439-ДД.
Тому у цій справі суд погоджується з доводами представника відповідача адвоката Антонової С.Ю., що позовні вимоги «Брайт Інвестмент» не підлягають задоволенню з тих підстав, що основна вимога позивача, яка виникла на підставі рішення суду, не може бути захищена в примусовому порядку, а тому між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можна застосовувати положення статті 625 ЦК України, з посилання на те, що Велика Палата Верховного Суду у аналогічній справі № 754/511/23 зробила висновок, зазначивши, що суди попередніх інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних за невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, правильно виходили з того, що у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України.
Також, у постанові від 11.02.2026 у справі № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25) Велика Палата Верховного Суду вказала: «наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.
Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу.
Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення.
Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном.
У такій ситуації зобов`язання не є задавненим у класичному розумінні, оскільки позовна давність застосовується до звернення з позовом, а тут уже є судове рішення, яке набрало законної сили.
Водночас втрата права на примусове виконання судового рішення, припинення можливості його реалізації через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відмову у його поновленні судом свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку.
У зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмовою суду в його поновленні право стягувача на примусове виконання судового рішення є остаточно втраченим, а можливість виконання такого рішення - припиненою.
Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними.
З наведеного вбачається, що хоча формально позовна давність не застосовується, фактично зобов`язання втрачає юридичну примусовість, вимога за цим зобов`язанням стає такою, що не може бути захищена в примусовому порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним».
Застосовуючи вказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду у даній справі, суд зважає на те, що сама по собі недобросовісність стягувача (підробка виконавчого документу) за відсутності судового рішення про поновлення йому строку пред`явлення для виконання, є достатньою підставою для висновку про відсутність права кредитора на нарахування передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум за весь період такого прострочення.
Суд наголошує, що запроваджений Великою Палатою Верховного Суду критерій «остаточної втрати можливості виконання рішення» та виокремлення умов такої втрати не можуть тлумачитися звужено чи формально - лише як обов`язковість наявності окремого судового рішення про відмову у поновленні строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Висновок на користь обов`язковості наявності саме негативного судового рішення про відмову у поновленні строку дозволив би недобросовісному кредитору, який без поважних причин пропустив цей строк, свідомо обходити встановлені законом обмеження. У такому випадку стягувач, утримуючись від звернення до суду із заявою про поновлення вказаного строку, зберігав би процесуальну можливість постійно й безстроково подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що прямо суперечить принципу правової визначеності як одного з основоположних аспектів верховенства права.
Тому визначальне юридичне значення у таких справах має не факт наявності судового рішення про відмову у поновленні строку, а власне відсутність судового рішення про його поновлення за умови, що встановлений законом строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив. Особлива старанність при захисті своїх інтересів покладається саме на стягувача, а реалізація процесуальних прав залежить виключно від його волі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що інститут строків забезпечує юридичну визначеність та остаточність, захищаючи потенційних відповідачів від застарілих претензій. Оскільки позивач упродовж тривалого часу не виявив належної старанності у дотриманні процесуальних строків виконання, надання йому права необмежено нараховувати компенсаційні виплати на борг створювало б нерозумну ситуацію та порушувало б баланс інтересів сторін, тримаючи боржника у стані невизначеності назавжди.
З матеріалів справи вбачається, що примусове стягнення грошового зобов`язання на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2009 року у справі № 2-2001/09 є неможливим. Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого документа у цій справі таким, що не підлягає виконанню, є преюдиційним фактом (відповідно до ст. 82 ЦПК України), який підтверджує остаточну втрату кредитором права на примусове виконання.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23, вичерпання та остаточна втрата можливості примусового стягнення основного зобов`язання через недбалість самого кредитора припиняє його право на захист цієї вимоги в примусовому порядку. Оскільки примусове виконання рішення суду є припиненим, відсутній обов`язок боржника, який би міг бути виконаний примусово, що повністю унеможливлює стягнення будь-яких похідних (акцесорних) вимог, зокрема передбачених частиною другою статті 625 ЦК України
Отже, оскільки право на примусове виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2009 року у справі № 2-2001/09 було втрачено 25 березня 2020 року, основне зобов`язання ОСОБА_1 набуло статусу натурального. Іншого позивачем не доведено.
Постанова Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 2-2001/09 про визнання виконавчого документа у цій справі таким, що не підлягає виконанню стала підставою для закінчення виконавчого провадження № 74811020, що підтверджується постановою приватного виконавця Городецької Ю.С. від 25 жовтня 2024 року. 
Будь-яких доказів пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання та його перебування на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби чи у приватного виконавця у зв`язку з поновлення позивачем (стягувачем) строку пред`явлення до виконання вказаного виконавчого документу в судовому порядку - суду не надано.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, які ґрунтуються на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2009 року у справі № 2-2001/09, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
У зв`язку із відмовою в позові понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.
ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», код ЄДРПОУ 43115064, місцезнаходження: 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 9.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст судового рішення складено 27.07.2026 року. 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Ю. Іванова