Справа № 644/10555/25 
Провадження № 3/644/178/26 

П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 липня 2026 р. м.Харків

Суддя Індустріального районного суду міста Харкова Ритов Я.М., розглянувши матеріали адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, рнокпп НОМЕР_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відносно ОСОБА_1 , 28.10.2025 року, інспектором взводу № 1 роти № 4 батальону № 2 УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Єловенком М.В було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 899802 за ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до тексту протоколу, 28 жовтня 2025 року, о 17 год. 40 хв., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Харків, пр-т Олександрівський, буд. 144, став учасникам дорожньо-транспортної пригоди, після чого вжив алкогольні напої до проведення уповноваженою особою Національної поліції МВС України або відповідного медичного працівника медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Факт вживання алкогольних напоїв після ДТП підтверджено подальшим оглядом на стан сп`яніння на місці події у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest 7510 ARLM-0271 та за наявності безперервної відеофіксації б/к 476029, 470791, результат огляду 2,67 проміле. З результатами огляду ОСОБА_1 погодився. Від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав частково і пояснив, що дійсно 28 жовтня 2025 року, перед ДТП він вживав алкогольні напої і, приблизно в 17 год. 40 хв., коли він перебував за кермом свого автомобіля, він скоїв ДТП. Одразу ж, після ДТП, потерпіла почала його образати, залякувати та принижувати словами, тому він і вирішив поїхати з місця ДТП, хоча спочатку хотів домовитися за розмір на відшкодування шкоди. Щоб не бути спровокованим потерпілою він поїхав додому і приблизно через 10-15 хвилин, повернувся на місце скоєння ДТП, разом із своєю дружиною. Наразі він жалкує що сів за кермо у стані сп`яніння, а працівникам поліції збрехав про те, що алкоголь вжив після ДТП.
Допитана в судовому засіданні, дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_2 пояснила, що в жовтні 2025 року її чоловік дійсно скоїв ДТП і коли він приїхав додому та розповів їй про це вона разом з ним повернулася на місце скоєння ДТП і там вже співробітники щось заміряли і складали якісь документи. ЇЇ чоловік розписався в цих документах. Коли саме її чоловік вживав алкогольні напої, вона не знає, дома він точно їх не вживав.
Суд дослідивши, надані пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, свідка, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_3 та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення встановив наступне.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Вина ОСОБА_1 підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме: даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 899802 від 28.10.2025 року, складеним уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківкою результатів огляду на стан сп`яніння, поясненнями потерпілої ОСОБА_3 , поясненнями ОСОБА_1 та даними диска з відеозаписом з портативного нагрудного відеореєстратора, дослідженого в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо, а також іншими документами.
Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи суддя повинен дослідити та оцінити за своїм внутрішнім переконанням усі обставини та докази по справі в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно д ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.
Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв саме після події ДТП не підтверджується ніякими доказами, тому, враховуючи результати обстеження, та не маючи доказів і свідчень щодо часу вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після ДТП суд дійшов висновку, що ці його дії слід кваліфікувати саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не частиною 4 ст. 130 КУпАП, тобто, кваліфікація його дій підлягає зміні. Перекваліфікація дій не порушує прав ОСОБА_1 та не погіршує її становище.
Поняття «перекваліфікація» чинним законодавством передбачена лише у кримінальному процесі.
Перекваліфікація протиправних дій судом це зміна судом правової кваліфікації діяння особи на іншу, більш м`яку або більш тяжку, ніж у обвинуваченні. Це може відбуватися за різних обставин, наприклад, коли в ході судового розгляду з`ясовуються нові фактичні обставини, які не були враховані під час досудового розслідування, або якщо суд вважає, що початкова кваліфікація була помилковою.
В Кодексі України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) відсутня норма, яка передбачає зміну кваліфікації (перекваліфікацію) як то передбачено кримінально-процесуальним Законом, де регламентовано можливість зміни кримінально-правової оцінки вчиненого діяння (поведінки особи) шляхом заміни чи зміни (уточнення) кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, повністю або частково. Однак, необхідність зміни правової кваліфікації дій особи виникає не лише у кримінальних провадженнях, а й при розгляді справ про адміністративні правопорушення. Поширеними є випадки, коли, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, особами допускається неправильне застосування норм матеріального права, наприклад, невірно зазначається частина статті КУпАП.
Права і свободи людини мають найвищу цінність у державі. Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, і не є вичерпними
Одним з основних принципів і засад права (Конституція, загальні принципи законодавства) - це можливість застосування для вирішення справи анаолігії Закону та аналогії права.
Так, згідно цього принципу, суд, якщо немає закону, що регулює подібні відносини, - може застосувати аналогію закону неможливо, за загальними принципами права, такими як справедливість, рівність, гуманізм. Аналогія права є допоміжним засобом і застосовується лише за відсутності можливості застосувати аналогію закону.
Аналогія закону це застосування норми права, що регулює подібні за змістом відносини, до спірного випадку, якого не врегульовано законом. Аналогія права, на відміну від цього, передбачає застосування загальних засад законодавства (як-от справедливість, рівність, гуманізм) для вирішення неврегульованих відносин, коли аналогія закону неможлива.
Застосування аналогії закону та аналогії права регламентується відповідними кодексами (наприклад, ЦК України, ЦПК України, КАС України).
Згідно з кримінальним процесуальним кодексом України (КПК України), зміна правової кваліфікації (перекваліфікація) кримінального правопорушення може бути здійснена в бік покращення становища обвинуваченого, однак прямої статті, яка б це передбачала, немає; це випливає із загальних принципів кримінального судочинства та практики застосування статей, таких як ст.ст. 337-339 КПК України про зміну обвинувачення в суді, яка встановлює, що таке клопотання може заявити прокурор, і в разі його задоволення це може призвести до покращення становища обвинуваченого
Частина 4 статті 3 Кримінального кодексу України прямо встановлює: «Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено», що означає, що для криміналізації діяння або притягнення особи до відповідальності недостатньо лише подібності діяння до ознак злочину, а потрібно, щоб діяння було чітко передбачене законом як злочин.
Щодо застосування аналогії Закону до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) - законодавством України не встановлено прямої заборони. Хоча пряма заборона на аналогію закону діє у кримінальному праві (як вище вказано - у ст.3ч.4 КК України), судова практика та наукові джерела допускають застосування аналогії в процесуальних питаннях КУпАП, якщо це не суперечить суті адміністративного процесу.
Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ст. 8 КУпАП).
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Така ситуація, як неможливість перекваліфікації дій особи за КУпАП - є неприпустимою, але, у даному разі, оскільки нормами діючого КУпАП не передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження, суд може застосувати аналогію права, що закріплене в КПК України.
По-перше, припис ст. 19 Конституції України, який неодноразово тлумачився Конституційним Судом України, унеможливлює інший спосіб діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, ніж на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тісно переплітається із таким приписом, що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тобто, діяльність суду, серед іншого, направлена на забезпечення рівності сторін, захисту прав та свобод людини і громадянина. Однак, помилкова кваліфікація дій особи за невірною статтею чи частиною статті КУпАП можуть призвести до того, що особа буде нести надмірний тягар відповідальності, лише через неправильне застосування норми права службовою особою, що, у свою чергу, матиме наслідком порушення прав та свобод людини.
По-друге, перекваліфікація суддею діяння на менш тяжке, ні в якому разі не погіршуючи становище особи, - не є перебираням на себе функції обвинувача, і це не суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який неодноразово зазначав, що з огляду на каральну мету стягнення, провадження усправах проадміністративне правопорушенняє кримінальнимдля цілейзастосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року). Більше того, українські суди у своїй практиці неодноразово перекваліфіковували діяння особи при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, посилаючись на практику ЄСПЛ та використовуючи ч. 3 ст. 337 КПК України.
Так, дійсно, протокол складений відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП, поряд з тим, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції...
Вказаними діями ОСОБА_1 об`єктивно міг порушити п 2.9.а Правил дорожнього руху, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальніст
Отже, з метою заповнення прогалини в українському законодавстві та для кращого захисту прав та інтересів людини і громадянина, до внесення змін до КУпАП - до внесення в цей кодекс норми, яка б прямо регламентувала можливість перекваліфіковування суддями діяння особи в ході або за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, - справедливим та законним, з метою дотримання принципу невідворотності покарання та ніяким чином не погіршуючи становище особи, що притягується до відповідальності, суд, розглянувши вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та вислухавши його пояснення, - дійшов висновку, що його дії підлягають перекваліфікації з ч. 4 на ч. 1 статті 130 КУпАП, - оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів вживання цією особою алкогольних напоїв саме після вчинення ним ДТП, з чого вбачається, що така кваліфікація базується на результаті огляду на стан сп`яніння, який був проведений на місці скоєння ДТП і який виявив перебування особи у стані алкогольного сп`яніння після ДТП і на показах самої особи - які вона надала працівникам поліції до складання протокола. Однак, оскільки в суді особа стверджує, що усвідомила необхідність надати правдиві свідчення і стверджувала, що вживала алкоголь до вчинення ДТП, і це твердження нічим не спростовується, то за наявності позитивного результату обстеження - виявлення в крові понаднормовий вміст алкоголю, суд дійшов висновку, що особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що, в даному випадку, кваліфікується однозначно за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутні відомості і докази щодо повторності вчинення особою аналогічного правопорушення протягом року.
Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279^-1-279^-4 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати адміністративне стягнення, в межах санкції вказаної статті.
Відповідно до вимог ст. 40^-1 КУпАП, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI з наступними змінами та доповненнями, з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі, встановленому зазначеним Законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40^-1, 130, 251,266, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 , з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок (ГУК у Харківській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 37874947, банк отримувача – Казначейство України(ЕАП), код банку отримувача (МФО) – 899998, рахунок отримувача – UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету – 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Відповідно до положень ст.ст. 307–308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.
На підставі ст. 40^-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок (код за ЄДРПОУ) – 37993783, банк отримувача- Казначейство України(ЕАП), код банку отримувача (МФО) – 899998, рахунок отримувача – UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету – 22030106).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Суддя Я.М. Ритов