Справа №676/761/24
Номер провадження 2/676/194/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2025 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд
Хмельницької області
в складі: головуючої судді - Швець О.Д.
з участю секретаря - Михайловської І.А.

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
30.07.2008 р. між ОСОБА_1 та АКБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 11378086000, на підставі якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 21000 дол США строком до 29.07.2015 р під 15% річних.
23.08.2011 р. рішенням Кам`янець-Подільського районного суду в справі № 2-2088/11 стягнуто з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 210 987,70 грн. та судові витрати.
08.12.2011 р. між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотарільаного округу Шевченко Д.Г., зареєстрвоний у реєстрі за № 2949,2950. 
Відповідно до Додатку купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 р. право вимоги по кредитному договору №11378086000 від 30.07.2008 р. з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до АТ «Дельта Банк».
22.05.2019 р. між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1429/К, відповідно до п.1.1 якого продавець ПАТ «Дельта Банк» передає у власність ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до Додатку № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 1429/К, до ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» перейшло також право вимоги по кредитному договору №11378086000 від 30.07.2008 р.
22.05.2019 р. між ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 22052019, відповідно до п.1.1 якого продавець - ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» передає у власність ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або інших підставах, наведених у Додатку № 1 до цього договору.
Право вимоги вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору (п.1.3 договору).
Відповідно до додатку № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав № 22052019 від 22.05.2019 р. до правонаступника стягувача перейшло також право вимоги по кредитному договору №11378086000 від 30.07.2008 р.
Станом на дату подачі позову рішення суду не виконано. 
Таким чином, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивач як новий кредитор має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат. 
За таких обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гефест» нараховані за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року відповідно до ст. 625 ЦК України на суму простроченої заборгованості за грошовим зобов`язанням за кредитним договором №11378086000 від 30.07.2008 року інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 139322,53 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн.
Рух справи.
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2024 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи його відсутності. Подав відзив на позов. Заперечення на позов обгрунтовує тим, що зобов`язання між сторонами у даній справі є натуральним, а тому положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 серпня 2011 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 210 987 грн 70 коп та судові витрати в сумі 1820 грн.
08.12.2011 р між АТ «УкрСибанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотарільаного округу Шевченко Д.Г, зареєстрвоний у реєстрі за № 2949,2950. Відповідно до Додатку купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 р. право вимоги по кредитному договору №11378086000 від 30.07.2008 р з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до АТ «Дельта Банк».
22.05.2019 р. між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1429/К, відповідно до п.1.1 якого продавець ПАТ «Дельта Банк» передає у власність ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами иа/або на інших підставах наведених у Додатку № 1 до цього договору.
Право вимоги вважається переданим покупцю з моменту підписання цього договору (п.1.3 договору купівлі-продажу майнових прав № 1429/К).
Відповідно до Додатку № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 1429/К, до ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» перейшло ткож право вимоги по кредитному договору №11378086000 від 30.07.2008 р.
22.05.2019 р. між ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 22052019, відповідно до п.1.1 якого продавець - ТОВ «Стар Інвестмент Фаунд» передає у власність ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або інших підставах, наведених у Додатку № 1 до цього договору.
Право вимоги вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору (п.1.3 договору).
Відповідно до додатку № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав № 22052019 від 22.05.2019 р. до правонаступника стягувача перейшло також право вимоги по кредитному договору №11378086000 від 30.07.2008 р.
Заборгованість по кредитному договору не погашена. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові і нараховуються незалежно від вини боржника. 
Норми права, застосовані судом.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору № 11378086000 від 30.07.2008 року в сумі 210 987,70 грн , що підтверджується рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 серпня 2011 року.
Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
Таким чином, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних (із врахуванням положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) за період з 02.04.2017 р. по 23.02.2022 року в розмірі 31006,52 грн. - 3% річних, та 102312,91 грн. - інфляційні втрати.
Доводи відповідача  що зобов`язання між сторонами у даній справі є натуральним, а тому положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню, є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
В даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 серпня 2011 року по справі №2-2088/11 за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним.
Також чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року по справі №916/190/18).
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).
Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.
Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває по теперішній час.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 31січня 2024 року у справі № 183/7850/22 та від 28 листопада 2024 року у справі №756/8788/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). 
Таким чином позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Висновки суду.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. 
Судові витрати.
У відповідності до п. 3. ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог (95,69%) в розмірі 2897,49 грн.
Пункт 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
Враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору в силу прямої норми закону, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, а підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 133 319,43 грн. 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Кам`янець-Подільського районного суду в справі №2-2088/11 від 23.08.2011 р.
Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України компенсувати 2 897,49грн. витрат по сплаті судового збору.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», юридична: адреса м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3, ЄДРПОУ: 42350033.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 21 січня 2025 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.