номер провадження справи 3/60/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2026 Справа №908/1198/26
м. Запоріжжя, Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,
за участю секретаря судового засідання Данилейко К.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом:Запорізької міської ради (просп. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)
до відповідача: фізичної особи-підприємця Плісса Павла Валерійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості та знесення самочинного будівництва,

за участю представників учасників справи:
від позивача: Коваленко Юлія Вадимівна, посвідчення №2246 від 16.02.2026, довіреність від 17.02.2026, виписка з ЄДР;
від відповідача: Шеремет Ганна Сергіївна, адвокат, ордер АР №1339222 від 13.08.2026

РУХ СПРАВИ.
19.05.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради до відповідача фізичної особи-підприємця Плісса Павла Валерійовича про:
скасування рішення державного реєстратора – Ткаліч Вікторії Олегівни, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.03.2017, індексний номер 34165699 про реєстрацію за Пліссом Павлом Валерійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) права приватної власності на об`єкт нерухомого майна – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1190303323101), який розташований за адресою: вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя, з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
зобов`язання Плісса Павла Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести самочинно збудований об`єкт – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58 (кадастровий номер 2310100000:07:032:0043).
Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2026 справу №908/1198/26 передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 21.05.2026 відкрито провадження у справі №908/1198/26; присвоєно справі номер провадження 3/60/26; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 17.06.2026 о 10:00 год. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
02.06.2026 від відповідача ФОП Плісс П.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву.
04.06.2026 до суду від представника відповідача ФОП Плісс П.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та відзив на позовну заяву.
08.06.2026 до суду від представника відповідача ФОП Плісс П.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про вступ у справу як представника.
10.06.2026 до суду від представника відповідача ФОП Плісс П.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
10.06.2026 від представника позивача Запорізької міської ради до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив та клопотання про доручення доказів.
16.06.2026 від представника позивача Запорізької міської ради до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про визнання зловживання процесуальними правами та заява про зміну прохальної частини позовної заяви.
17.06.2026 до суду від представника відповідача ФОП Плісс П.В. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про приєднання доказів до відзиву.
У судовому засіданні 17.06.2026 відзиви відповідача та його представників, суд залишив без розгляду та продовжив відповідачеві строк на подачу відзиву (з єдиною позицією у справі) на 5 днів з моменту отримання ухвали суду.
Також у судовому засіданні суд прийняв до розгляду заяву Запорізької міської ради 16.06.2026 вх.№13222/08-08/26 (про зміну предмету позову) та вирішив розглядати справу з такими позовними вимогами: 
- про скасування рішення державного реєстратора Ткаліч Вікторії Олегівни, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.03.2017, індексний номер 34165699 про реєстрацію за Пліссом Павлом Валерійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) права приватної власності на об`єкт нерухомого майна торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1190303323101), який розташований за адресою: вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя, з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- про зобов`язання фізичної особи-підприємця Плісса Павла Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести самочинно збудований об`єкт торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58 (кадастровий номер 2310100000:07:032:0043).
Ухвалою суду від 17.06.2026 відкладено підготовче засідання до 08.07.2026 об 11:30 год.
23.06.2026 до суду від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності.
29.06.2026 від представника позивача Запорізької міської ради до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив та заява на заяву про застосування строків позовної давності.
06.07.2026 до суду від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою від 08.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 05.08.2026 о 14:15 год.
05.08.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Ухвалою суду від 05.08.2026 відкладено розгляд справи до 18.08.2026 об 11:00.
17.08.2026 до суду від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшли пояснення вх.№17872/08-08/26.
18.08.2026 до суду від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшли пояснення вх.№17956/08-08/26.
У судовому засіданні 18.08.2026 технічна фіксація здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.
Представник позивача в судовому засіданні заявила клопотання про залишення без розгляду пояснення відповідача від 17.08.2026, оскільки воно подане після закінчення закриття підготовчого провадження.
Крім того представник позивача заявила про не отримання Запорізькою міською радою пояснення відповідача від 18.08.2026, у зв`язку з чим просила відкласти судове засідання.
Суд, дослідивши пояснення представника відповідача від 17.08.2026 та 18.08.2026, вважає, що вони не містять нових аргументів, які не були заявлені відповідачем у підготовчому провадженні, а є по суті трактуванням тих же аргументів, які були викладені відповідачем у заявах по суті справи, а тому долучає їх до матеріалів справи.
У зв`язку з відсутністю нових аргументів у поясненнях відповідача, суд не вбачає необхідності для відкладення розгляду справи, через що відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.
Представник позивача – Шеремет Ганна Сергіївна, заявила клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона була залучена відповідачем у якості представника до участі у справі лише 13.08.2026, та не мала достатньо часу для ознайомлення зі всіма матеріалами справи.
Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки в залі судового засідання присутній інший представник відповідача, який брав участь у попередніх судових засіданням, та мав можливість ознайомитися зі всіма необхідним матеріалами справи.
Залучаючи іншого (другого) представника до розгляду справи за декілька днів до призначеного судом засідання з розгляду справи по суті, відповідач мав усвідомлювати наслідки вчинення ним таких дій.
Розглянувши клопотання представників сторін, суд перейшов до з`ясування обставин справи.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов повністю, просить позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві та інших заявах по суті справи.
Заслухавши вступне слово сторін, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 03.09.2026 о 10:00 год.
31.08.2026 до суду від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява (вх.№2409/08-07/26).
02.09.2026 до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення щодо прийняття зустрічної позовної заяви (вх.№18980/08-08/26).
У судовому засіданні 03.09.2026 суд заслухав позицію сторін щодо зустрічної позовної заяви відповідача та повернув зустрічну позовну заяву без розгляду, після чого продовжив розгляд справи.
У судовому засіданні 03.09.2026 судом безпосередньо досліджені докази, які наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 03.09.2026 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Позивач зазначив, що 27 травня 2014р. між ФОП Пліссом Павлом та Запорізькою міською радою укладено договір оренди землі №201407000100101. Згідно умов договору орендодавець, відповідно до рішення сорокової сесії шостого скликання Запорізької міської ради №36/21 від 30 жовтня 2013р., надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (загальною площею 0,0024 га, кадастровий номер земельної ділянки 231010000:07:032:0043) для розташування кіоску №19-ш у складі торговельного комплексу, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 58.
У 2017 році, Плісс П.В. здійснив самочинне будівництво за адресою: вул. Чарівна, 58, безпідставно зазначив адресу об`єкта на вул. Чарівна, 58, та в 2017 році зареєстрував право власності на нерухоме майно. Але, фактично, об`єкт самочинного будівництва, розташований за адресою: вул. Чарівна, 58, м.Запоріжжя (на земельній ділянці кадастровий номер 231010000:07:0032:0043), являє собою торговельний павільйон, встановлений на бетонний фундамент, стіни металеві, підшивка пластиком, покрівля – металева, перекриття – металеві конструкції, перегородки – металеві конструкції, підшивка пластиком, підлога – плитка керамічна, утворює наземне приміщення і використовується для підприємницької діяльності із тимчасовим перебуванням людей.
Спірний об`єкт має всі ознаки самочинно збудованого майна на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту та наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора (індексний № 34165699 від 06.03.2017) про державну реєстрацію за Пліссом Павлом Валерійовичем торговельного павільйону літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, розташованого за адресою: вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя.
Викладені у позовній заяві факти та обставини свідчать про порушення відповідачем земельного законодавства, шляхом самовільного захоплення земельної ділянки та розташування на ній самочинно збудованої будівлі – тимчасової споруди, яка зареєстрована як нерухоме майно, за адресою: вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя, чим створено перешкоди власнику у раціональному та ефективному використанні земельної ділянки відповідно до її призначення та відповідно до встановленої законом мети, нівелює можливість подальшого використання цих земель з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач 23.06.2026 через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Зазначає, що на підставі рішення Запорізької міської ради від 24.04.2003 №149/67 фізичній особі-підприємцю Плісс Павлу Валерійовичу передано у користування (в оренду) земельну ділянку площею 0,0024 га (землі комерційного використання) по вул. Чарівній, 58 для розташування кіоска №19-Ш у складі торгівельного комплексу в межах згідно з планом.
При виготовленні проекту відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю Плісс Павлу Валерійовичу в 2003 році враховувався спільний лист всіх співвласників торгівельного комплексу від 09.01.2003 (зокрема і фізичної особи-підприємця Плісс Павла Валерійовича), і якому вже була присвоєна поштова адреса.
З метою проведення реконструкції, під час дії вищезазначеного договору оренди (укладеного на підставі рішення ЗМР від 24.04.2003 № 149/67), відповідач звернувся до уповноваженої особи — Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради, на що отримав позитивну відповідь Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 04.09.2006 про те, що остання не заперечує проти реконструкції кіоска №19 по вул. Чарівній, 58, який входить до складу торговельного комплексу в магазин павільйонного типу за умови узгодження проекту реконструкції.
Наприкінці 2016 року, після поновлення попереднього договору оренди землі, згідно рішення ЗМР від 30.10.2013 № 36/21 відповідач, у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, подав Декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка була зареєстрована належним чином. 
Після завершення робіт з реконструкції, відповідач подав Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, яка була зареєстрована 14.02.2017 за № ЗП 142170420057.
У подальшому, відповідач звернувся до органу, що здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно із відповідними документами, та отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2017 №81916855 на об`єкт: Торговельний павільйон літ. А4, за відповідною адресою.
Отже, відповідач виконав всі дії, що були передбачені діючим законодавством, для здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Також у заяві від 23.06.2026 відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності до всіх позовних вимог.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ. Стислий виклад.
Позивач надав відповідь на відзиву, у якому зазначив, що фактично відповідач в відзиві підміняє поняття тимчасова споруда – кіоску №19 Ш у складі торговельного комплексу, та створений в результаті реконструкції об`єкт нерухомого майна — торговельний павільйон літ.А4.
Укладений між Сторонами договір оренди землі №201407000100101 від 27.03.2014 (строк дії договору до 30.10.2023) містить чітку та однозначну істотну умову щодо мети використання ділянки — «для розміщення тимчасової споруди (кіоску)».
Тимчасова споруда (кіоск) за законом не є нерухомістю, тому її неможливо «реконструювати» в капітальну будівлю. Дії відповідача є не реконструкцією, а створенням нового об`єкта — самочинного будівництва (ст. 376 ЦКУ).
Наявність чинного договору оренди з чітким формулюванням «для розміщення тимчасової споруди/кіоску» є не дозволом на будівництво, а прямим обмеженням. Земля не відводилася для зведення капітального майна. 
Реєстрація декларації про готовність капітального об`єкта можлива виключно за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою саме для мети будівництва. 
Оскільки земельна ділянка надавалася «для розміщення тимчасової споруди/кіоску», Відповідач не мав правових підстав зазначати цей договір оренди як дозвільний документ для введення в експлуатацію капітальної нерухомості. Внесення завідомо неправдивих даних до декларації (щодо цільового використання землі) свідчить про протиправність отримання цього документа.
Ні декларація про готовність, ні витяг з Державного реєстру речових прав (ДРРП) не мають самостійного юридичного значення, якщо вони базуються на первинному порушенні — договорі оренди, укладеному виключно під тимчасову споруду.
Державна реєстрація права власності в ДРРП є лише офіційним визнанням державою вже існуючого права, але вона не є першоджерелом виникнення цього права

ЗАПЕРЕЧЕННЯ НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ. Стислий виклад.
Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 27.05.2004 № 1128 р. було присвоєно поштову адресу: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58.
На момент будівництва та реєстрації права власності відповідач користувався земельною ділянкою на підставі чинного договору оренди землі від 27.03.2014. Цільове призначення ділянки – землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для розташування кіоску №19-Ш у складі торговельного комплексу, що нормативно та фактично передбачає можливість розміщення об`єктів торгівлі та громадського призначення. Тобто земельна ділянка була відведена саме для цієї мети.
Відповідач розпочав реконструкцію лише після реєстрації відповідного дозвільного документа, а саме: декларації про початок виконання будівельних робіт, що є тим самим дозвільним документом в розумінні статті 376 ЦК України і в подальшому, отримавши декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, провів реєстрацію.
Жодних порушень будівельних норм і правил при реконструкції не було зафіксовано, що є наслідком стверджувати, що нерухомий об`єкт було введено в експлуатацію без порушень.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом цього судового розгляду є позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.03.2017, індексний номер 34165699 про реєстрацію за Пліссом Павлом Валерійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) права приватної власності на об`єкт нерухомого майна торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1190303323101), який розташований за адресою: вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя, з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також зобов`язання фізичної особи-підприємця Плісса Павла Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести самочинно збудований об`єкт торговельний павільйон літ.А-4, загальною площею 48,2 кв.м, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58 (кадастровий номер 2310100000:07:032:0043).
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити наявність або відсутність факту самочинного будівництва на спірній земельній ділянці, та чи є заявлені позовні вимоги належним способом захисту.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
У власності територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради перебуває земельна ділянка загальною площею 0,0024 га (кадастровий номер 2310100000:07:032:0043, категорія земель – землі житлової та громадської забудови, цільове призначення – 03.07 – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), яка розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58 та належить до земель комунальної форми власності (що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, номер запису в державному реєстрі прав 5554628).
Рішенням Запорізької міської ради від 24.04.2003 №149/67 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,0024 га по вул. вул. Чарівній, 58, а також передано в оренду строком на 10 років Приватному підприємцю Пліссу Павлу Валерійовичу земельну ділянку площею 0,0024 га (землі комерційного використання) по вул. Чарівній, 58 для розташування кіоска №19-Ш у складі торгівельного комплексу в межах, згідно з планом, за рахунок земель Запорізької міської ради (а.с.168).
27.05.2004 розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради №1128р присвоєно торгівельному комплексу по реалізації сільськогосподарчої продукції та товарів народного споживання, розташованому у м. Запоріжжя, вул. Чарівна / в районі ринку «Меркурій»/, до складу якого входять кіоски та павільйон-кафе № 316, належний гр. Тур Любові Маркіянівні, поштову адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 170).
Листом від 04.09.2006 Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради повідомила ПП Плісса П.В. про те, що вона не заперечує проти реконструкції кіоска №19 по вул. Чарівній, 58, який входить до складу торговельного комплексу, в магазин павільйонного типу при умові узгодження проекту реконструкції (а.с. 173).
27 травня 2014р. між ФОП Пліссом Павлом Валерійовичем (за договором орендар, відповідач у справі) та Запорізькою міською радою (за договором орендодавець, позивач у справі) укладено договір оренди землі №201407000100101. Згідно з умовами договору орендодавець, відповідно до рішення сорокової сесії шостого скликання Запорізької міської ради №36/21 від 30 жовтня 2013р., надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0024 га, кадастровий номер земельної ділянки 231010000:07:032:0043, для розташування кіоску №19-ш у складі торговельного комплексу, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 58. Договір укладено строком до 30.10.2023.
На момент укладення договору оренди землі №201407000100101 від 27.05.2014 на земельній ділянці були відсутні об`єкти нерухомого майна (пункт 4 Договору).
Земельну ділянку передану орендарю згідно з актом приймання-передачі (а.с. 14-17).
27.12.2016 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області була зареєстрована декларація про початок будівельних робіт №ЗП082163600072 замовника будівництва – Плісса Павла Валерійовича.
Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт:
-  об`єктом будівництва є реконструкція торгівельного павільйону за адресою: 69071, м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58;
- у розділі «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані» вказано: «Відповідно до п. 25 переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються»;
- у розділі «Земельна ділянка використовується для будівництва на підставі» вказано: «Не потребує згідно п. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;
- загальна площа будівлі – 48,2 кв.. (а.с. 192-193).
У матеріалах справи наявний технічний паспорт на громадську будівлю (торгівельний павільйон) по вул. Чарівна, 58, м.Запоріжжя, який виготовлено ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» станом на 17.01.2017. Відповідно до додатку до техпаспорту «Будівлі та споруди» торговельний павільйон літ.А-4 (рік побудови 2001) має фундамент – бетон, стіни металеві, підшивка пластиком, покрівля – металева, перекриття – металеві конструкції, перегородки – металеві конструкції, підшивка пластиком, підлога плитка керамічна. По комунікаціям – наявна електрика. В споруді відсутні водопровід, газопровід, каналізація, опалення та сходи. Висота споруди 2,4 м, площа основи (забудови) 53,6 кв.м. Крім того, наявний ганок (рік побудови 2001) металевий площею 2,8 кв.м. Згідно експлікації приміщень по плану будівлі літ. А-4 (додаток до техпаспорту) – основні приміщення: торгове приміщення №1 загальною площею 13,6 кв.м, торгове приміщення №2 загальною площею 11,9 кв.м, торгове приміщення №4 загальною площею 2,3 кв.м, торгове приміщення №5 загальною площею 3,8 кв.м, торгове приміщення №6 загальною площею 13,9 кв.м. Допоміжне приміщення: підсобне приміщення №3 загальною площею 2,7 кв.м. Разом, загальна площа приміщень літ.А4 складає 48,2 кв.м (з них основна 45,5 кв.м, допоміжна 2,7 кв.м) (а.с. 25-27).
14.02.2017 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області була зареєстрована декларація про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ЗП142170420057.
Відповідно до розділу 1 Декларації «Інформація про об`єкт» зазначено-реконструкція торговельного павільйону за адресою: 69071, м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 58; 1230.2, ІІ категорія складності. Розділ 12 Декларації містить інформацію про місцезнаходження об`єкта – 69071, м.Запоріжжя, вул.Чарівна, 58, дата початку будівництва 28.12.2016, дата закінчення будівництва 14.01.2017, строк введення в експлуатацію І квартал 2017 року. Згідно інформації в розділі 11 Декларації дозвільним документом є декларація про початок виконання будівельних робіт, зареєстрована департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області №ЗП082163600072 від 27.12.2016(а.с. 28-31).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.03.2017 за Пліссом Павлом Валерійовичем було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, розташованого за адресою: по вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя. Земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер 231010000:07:032:0043, реєстраційний номер 1190303323101, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для розташування кіоску № 19-ІІІ у складі торгівельного комплексу, площа 0,0024га.
Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер – 34165699 від 06.03.2017.
Документи, які були подані для державної реєстрації: договір оренди землі №201407000100101, виданий 27.03.2014, видавник: Запорізька міська рада/Плісс П.В.; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ЗП142170420057, виданий 14.02.2017, видавник: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 17.01.2017, видавник: ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 38).
14.06.2017 позивач та відповідач уклали додаткову угоду №201707000400349 про внесення змін до договору оренди землі від 27.03.2014 №201407000100101, в якій пункт 6 договору виклали в такій редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 52314 грн 72 коп. в цінах 2016 року в рівних частках».
Пункт 12 договору викладено в такій редакції: «Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі врозмірі 1663 грн. 61 коп., що складає 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за календарний рік в цінах 2017 року в рівних частках».
Умови не передбачені даною додатковою угодою залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання (пункт 3 додаткової угоди) (а.с. 23).
Згідно акту обстеження території №0287 від 06 листопада 2024р., складеного представниками КП «Муніципальна варта» Запорізької міської ради, за результатами обстеження встановлено, що за адресою: вул. Чарівна, 58, м.Запоріжжя, розташована тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності. Фотоматеріали тимчасової споруди додані до зазначеного акту.
Виконавчим комітетом Запорізької міської ради ухвалено рішення від 07.10.2025 №738/4 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: вул. Чарівна, 58» (на підставі акту обстеження від 06.11.2024 №0287).
Листом від 13.04.2026 №69/01-06, №123/01-06 «Про надання інформації» Департамент муніципального управління Запорізької міської ради повідомив, що виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.10.2025 №738/4 на даний час не вбачається можливим, в зв`язку з тим, що на торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, що розташований за адресою: вул. Чарівна, 58, зареєстровано право власності.
Листом Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради (вих.№04.01-09/1670 від 06.05.2026) повідомлено, що згідно з інформацією Департаменту та архівними даними, переданими виконавчими органами Запорізької міської ради, які здійснювали присвоєння та зміну адрес об`єктам нерухомого майна в м. Запоріжжі, відсутня інформація щодо присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна по вул. Чарівна, 58 в м. Запоріжжі. Відповідно до інформації містобудівного кадастру, який ведеться Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради, згідно статті 22 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №559 «Про містобудівний кадастр» наявна інформація щодо розташування кіоску №19-Ш по вул. Чарівна, 58 (в складі торговельного комплексу на «Запоріжринку») площею 20 кв.м. Власник ПП Плісс Павло Валерійович. Призначення кіоску: Торгівля — Продукти харчування. Згідно з відкритими даними Реєстру будівельної діяльності наявна інформація щодо здійснення реконструкції торгівельного павільйону по вул. Чарівна, 58 у м.Запоріжжі та видачі дозвільного документа, а саме: 14 декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 10.02.2017, підставою надання якої зазначено містобудівні умови та обмеження. Інформація про реєстрацію містобудівних умов та обмежень для проектування об`єктів будівництва, паспортів прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 58, у Департаменті відсутня. Відповідних звернень від Плісса П.В. та Плісс Л.Б. до Департаменту не надходило.
Як зазначає позивач у позовній заяві «..Після закінчення строку дії договору оренди землі Плісс П.В. не здійснив демонтаж належної йому тимчасової споруди, яка розташована на земельній ділянці комунальної власності. Зауважимо, що земельна ділянка за договором оренди землі надавалася в користування для розміщення кіоску №19-ш у складі торговельного комплексу. Натомість, в 2017 році Плісс П.В. здійснив самочинне будівництво за адресою: вул. Чарівна, 58, безпідставно зазначив адресу об`єкта по вул. Чарівна, 58 та в 2017 році зареєстрував право власності на нерухоме майно. Але, фактично, об`єкт самочинного будівництва, розташований за адресою вул. Чарівна, 58, м.Запоріжжя (на земельній ділянці кадастровий номер 231010000:07:0032:0043), являє собою торговельний павільйон, встановлений на бетонний фундамент, стіни металеві, підшивка пластиком, покрівля – металева, перекриття – металеві конструкції, перегородки – металеві конструкції, підшивка пластиком, підлога – плитка керамічна, утворює наземне приміщення і використовується для підприємницької діяльності із тимчасовим перебуванням людей.
Викладені у позовній заяві факти та обставини свідчать про порушення відповідачем земельного законодавства шляхом самовільного захоплення земельної ділянки та розташування на ній самочинно збудованої будівлі – тимчасової споруди, яка зареєстрована як нерухоме майно за адресою: вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя, чим створено перешкоди власнику у раціональному та ефективному використанні земельної ділянки відповідно до її призначення та відповідно до встановленої законом мети, нівелює можливість подальшого використання цих земель з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади». 
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Щодо знесення об`єкту самочинного будівництва.
Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права та створюють небезпеку порушення прав.
Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України (ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 375 ЦК України виключно власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: 1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, 2) істотного порушення будівельних норм і правил.
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, ст. 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).
В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.
Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №822/2149/18, від 29.01.2020 у справі №642/1536/17-ц, від 27.10.2020 у справі №911/3454/17.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Відповідно до частини 8 «статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) та частини 4 статті 15 вказаного Закону (в редакції станом на момент внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (стаття 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до приписів частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина 1 статті 182 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, висновки в якій аналогічні висновкам, викладеним у постановах від 23.06.2020 у справі № 680/214/16 та від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, зазначено, зокрема, що аналіз положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу положень законодавства не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.
Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04.12.2013 №6-130цс13, від 30.09.2015 у справі №6-286цс15).
У пункті 45 постанови від 23.06.2020 у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).
Відповідно до п. б ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Земельна ділянка площею 0,0024 га (кадастровий номер 2310100000:07:032:0043) за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 58, належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та віднесена до земель комунальної власності.
Укладений між Сторонами договір оренди землі №201407000100101 від 27.03.2014 (строк дії договору до 30.10.2023) містить чітку та однозначну істотну умову щодо мети використання ділянки — «для розташування кіоску №19–Ш у складі торгівельного комплексу» (пункт 1 Договору).
Відповідно до пункту 33.4. Договору оренди землі орендар має право за письмовою згодою орендодавця зводити у встановленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження шляхом прийняття відповідних рішень органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Суд враховує, що нерухоме майно (об`єкт капітального будівництва) — відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, це земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Створення такого об`єкта вимагає наявності у забудовника комплекту містобудівної документації, виділення землі саме під будівництво та обов`язкового введення об`єкту в експлуатацію.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документі дії, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.
Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (частина 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції станом на грудень 2016).
Суд вважає неналежним доказом лист від 04.09.2006 Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради про відсутність заперечень проти реконструкції кіоска №19 по вул. Чарівній, 58, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» такий лист не може бути згодою орендодавця на зведення об`єкту нерухомого майна та вихідними даними для проектування та будівництва у розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
У той же час, згідно з листом Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради (вих.№04.01-09/1670 від 06.05.2026) повідомлено, що інформація про реєстрацію містобудівних умов та обмежень для проектування об`єктів будівництва, паспортів прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 58, у Департаменті відсутня. Відповідних звернень від ОСОБА_1 та Плісс Л.Б. до Департаменту не надходило. Протилежного, а саме: отримання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єктів будівництва, відповідачем не доведено.
Таким чином, суд висновує, що відповідач здійснив будівництво нового об`єкту нерухомого майна без отримання вихідних даних, що є порушенням ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
За поясненням представника відповідача спірний об`єкт нерухомого майна був створений в результаті реконструкції тимчасової споруди – торгівельного павільйону, яка була здійснена на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт №ЗП082163600072 від 27.12.2016, та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ЗП142170420057 від 14.02.2017.
Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт №ЗП082163600072 від 27.12.2016:
- об`єктом будівництва є реконструкція торгівельного павільйону за адресою: 69071, м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58;
- у розділі: «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані» вказано: «Відповідно до п. 25 переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються;
- у розділі: «Земельна ділянка використовується для будівництва на підставі» вказано: «Не потребує, згідно п. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Як вказано в пункті 4 договору оренди землі №201407000100101 від 27.05.2014 на земельній ділянці були відсутні об`єкти нерухомого майна. В той же час на земельній ділянці був наявний об`єкт, який не відноситься до нерухомого майна – кіоск орендаря.
Тимчасова споруда (ТС) для здійснення підприємницької діяльності — відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудовної діяльності», це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда не є об`єктом нерухомості, не потребує отримання містобудівних умов та обмежень, дозволу на виконання будівельних робіт та акта введення в експлуатацію. Вона розміщується виключно на підставі Паспорта прив`язки.
Як вбачається із технічного паспорту на громадську будівлю (торгівельний павільйон) по вул. Чарівна, 58, м.Запоріжжя, який виготовлено ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» станом на 17.01.2017, рік побудови будівлі торгівельного павільйону 2001. Будівля торгівельного павільйону має фундамент – бетон, стіни металеві, підшивка пластиком, покрівля – металева, перекриття – металеві конструкції, перегородки – металеві конструкції, підшивка пластиком, підлога плитка керамічна, площа основи (забудови) 53,6 кв.м ( а.с. 27).
Відповідно до п. 3.2.22 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво. Виправлення до Зміни №1» реконструкція – це перебудова прийнятого в експлуатацію існуючого об`єкта, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних технічко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).
Отже, реконструкція передбачає перебудову вже прийнятого в експлуатацію існуючого об`єкта.
Відповідно до пункту 25 переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07.07.2011 № 109, який був чинним на 27.12.2016 (дату реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт), містобудівні умови та обмеження не надаються для: 
25. Реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення.
Відповідно до п. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
Як пункт 25 переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, так і п. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачають можливість здійснювати реконструкцію вже існуючих об`єктів нерухомого майна без отримання містобудівних умов та обмежень та без документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
У даному випадку на земельній ділянці з кадастровим номером 231010000:07:032:0043 був відсутній вже прийнятий в експлуатацію існуючий об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з цим його реконструкція за визначенням неможлива.
Викладене свідчить, що Фізичною особою-підприємцем Пліссом П.В. було фактично задекларовано реконструкцію неіснуючого об`єкта нерухомості, внаслідок чого на підставі недостовірних даних, зазначених у Деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації, зареєстровано право власності на нову будівлю – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м.
При цьому, суд також враховує, що на питання суду представнику відповідача: як на орендованій земельній ділянці площею 24 кв.м міг з`явитися об`єкт нерухомого майна з площею основи (фундаменту) 53,6 кв.м, представник відповідача зазначила про фактичне використання для реконструкції торгівельного кіоску, прилеглої до земельної ділянки з кадастровим номером 231010000:07:032:0043 території.
Доказів правомірного використання відповідачем прилеглої території матеріали справи не містять. Також суд враховує, що при реєстрації спірного об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була зазначено місце розташування нерухомого майна – земельна ділянка з кадастровим номером 231010000:07:032:0043 площею 0,0024 га.
Враховуючи вид використання ділянки зазначений в пункті 1 договору оренди землі від 27.03.2014 — «для розташування кіоску № 19–ш у складі торгівельного комплексу» суд висновує про відсутність у ФОП Плісса П.В. земельної ділянки під нову забудову.
Також, зважаючи на встановлені судом обставини, а саме відсутність містобудівних умов та обмежень для проектування об`єктів будівництва, суд висновує про відсутність у ФОП Плісса П.В. дозвільних документів, що надають право на виконання будівельних робіт, будівництво торговельного павільйону літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58.
З урахуванням викладено суд вважає торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, який розміщено на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58, є самочинним будівництвом.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 391 Цивільного кодексу України, викладених у попередніх постановах та уточнених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, зайняття земельної ділянки особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).
Зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.
Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №458/1046/15, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц.
Наявність зареєстрованого права власності, перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном комунальної власності, його передачі відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання майна, земельної ділянки. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.12.2025 у справі №908/2388/21 (п.111).
Належним способом захисту прав власника земельної ділянки, з огляду на положення статей 376, 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, є знесення самочинно збудованого майна.
У справі, що розглядається, ФОП Пліссом П.В. під виглядом реконструкції неіснуючої будівлі було здійснено нове будівництво без дозволу власника земельної ділянки та без отримання документів, які надають право виконувати будівельні роботи.
Самочинне будівництво торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58, порушує інтереси власника земельної ділянки – територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, оскільки позбавляє останню на вільне користування та розпорядження своєю власністю – земельною ділянкою площею 0,0024 га, призводить до хаотичної та нераціональної забудови обласного центру, а також порушує права необмеженого кола громадян на вільне використання природних ресурсів та безпечне довкілля.
Це означає, що у спірних правовідносинах самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню на підставі ч. 4 ст. 376 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України.
За правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19.02.2024 у справі №489/6267/19, від 29.06.2022 у справі №639/6261/13, від 08.03.2023 у справі №199/2943/20, при розгляді спорів у подібних правовідносинах, вирішуючи питання про знесення об`єкта нерухомого майна, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна.
Установлення порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправданість втручання у право власності напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07).
Протиправне зведення об`єкту нерухомості без містобудівної документації та дозволу власника земельної ділянки, внесення до декларації про готовність до експлуатації об`єкта даних, що не відповідали дійсності, є явно недобросовісною поведінкою ФОП Плісса П.В.
Також суд враховує, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, в силу наведених положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13.
За таких обставин державна реєстрація права власності на торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58, не припиняє правовий режим відповідного майна як самочинного будівництва.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що можливість втручання у право власності шляхом знесення самочинно будівництва та оскарження правочинів передбачена у Цивільному кодексі України. Підстави для вжиття вищезазначених заходів є доступними, чіткими, а наслідки їхнього застосування - передбачуваними для усіх учасників правовідносин. За обставин цієї справи метою прокурора є захист власника земельної ділянки – територіальної громади м. Запоріжжя від недобросовісних дій відповідачів (виразились у незаконному будівництві та реєстрації права власності на самочинно збудований об`єкт та у заволодінні земельною ділянкою поза конкурсною процедурою). Такий об`єкт є самочинним будівництвом, право власності на яке не могло виникнути з факту його державної реєстрації та за відсутності будь-якого права на спорудження цього об`єкта на земельній ділянці.
Таким чином, втручання у володіння майном відповідача відповідає принципам законності, суспільного інтересу та пропорційності, закріпленим у ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на встановлення судом факту самочинного будівництва відповідачем об`єкту торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58, який в силу вимог законодавства підлягає знесенню, суд задовольняє позовну вимогу про зобов`язання фізичної особи-підприємця Плісса Павла Валерійовича знести самочинно збудований об`єкт – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58 (кадастровий номер 2310100000:07:032:0043).
Суд відхиляє аргументи відповідача про наявність присвоєної поштової адреси, оскільки розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1128р від 27.05.2004 присвоєно поштову адресу всьому торгівельному комплексу по реалізації сільськогосподарчої продукції та товарів народного споживання, а не об`єкту нерухомого майна (торгівельному павільйону) відповідача.
Листом Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради (вих.№04.01-09/1670 від 06.05.2026) було повідомлено, що згідно з інформацією Департаменту та архівними даними, переданими виконавчими органами Запорізької міської ради, які здійснювали присвоєння та зміну адрес об`єктам нерухомого майна в м. Запоріжжя відсутня інформація щодо присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна по вул.Чарівна, 58 у м. Запоріжжі.
Також суд зазначає, що факт наявності чи відсутності присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна не впливає на висновок суду про відсутність у ФОП Плісса П.В. земельної ділянки під нову забудову та дозвільних документів, що надають право на виконання будівельних робіт.
Щодо посилань відповідача на додаткову угоду від 14.06.2017 №201707000400349 про внесення змін до договору оренди землі від 27.03.2014 №201407000100101, як на факт визнання Запорізькою міською радою факту правомірності реконструкції та державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, оскільки така додаткова угода була укладена після проведення державної реєстрації права власності, суд відхиляє такі посилання, з урахуванням того, що зміст вказаної додаткової угоди стосується лише питання розміру орендної плати та змінений у зв`язку прийняттям 30.06.2015 Запорізькою міською радою рішення №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», згідно з яким вирішено, зокрема, впровадити оподаткування земель міста на підставі нової нормативної грошової оцінки з 01.01.2016. Тому, за висновком суду укладення вказаної додаткової угоди не стосується питання законності чи незаконності зведення та реєстрації права власності на спірну будівлю.
Щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора – Ткалі Вікторії Олегівни, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.03.2017, індексний номер 34165699, про реєстрацію за Пліссом Павлом Валерійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) права приватної власності на об`єкт нерухомого майна – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1190303323101), який розташований за адресою: по вул. Чарівна, 58, м.Запоріжжя, з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як вказано у пунктах 137-138 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №916/1174/22, якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.
Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).
Надаючи оцінку законності державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, розташованого за адресою: вул. Чарівна, 58, м. Запоріжжя, суд зазначає таке:
У справі, що розглядається, Плісс Павло Валерійович під виглядом реконструкції неіснуючої будівлі здійснив нове будівництво об`єкту нерухомого майна без дозволу власника земельної ділянки та без отримання документів, які надають право виконувати будівельні роботи.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленному законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом , та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.
Частиною 2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Відповідно до п. 40 Порядку №1127 (в редакції на час проведення реєстрації) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Пунктом 41 Порядку №1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів, в тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Із вказаних норм законодавства вбачається, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Зазначені вище вимоги законодавства при прийнятті державним реєстратором рішення від 06.03.2017 №34165699 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно площею 48,2 кв.м по АДРЕСА_2 , дотримані не були.
Державним реєстратором не були належним чином перевірені з наданням відповідної оцінки, надані для державної реєстрації документи, які містили суперечності між собою та не відповідали відомостям Державного реєстру прав.
Зокрема (але не виключно) державний реєстратор не врахував невідповідність площі поданого для реєстрації об`єкту нерухомого майна, яка відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності №ЗП142170420057 складала 48, 2 кв.м, відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права – права оренди земельної ділянки кадастровий номер 231010000:07:032:0043 площею 24 кв.м (а.с. 183).
З урахуванням викладеного суд висновує, що державна реєстрація об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1190303323101 суперечить вимогам ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 4 ст. 5, п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст. 18, ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 41 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Надані відповідачем для реєстрації прав на нерухоме майно документи згідно чинного законодавства не могли бути підставою для набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, тому за висновком суду реєстрація права приватної власності за ОСОБА_1 є незаконною.
Крім цього суд зазначає, що ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При цьому суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.
Способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, норм частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).
За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна (п.139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі №908/2388/25).
У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності (пункт 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22; п.140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі №908/2388/25).
Таким чином, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва заявлені позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора є неналежними та такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі №908/2388/25).
У справі, яка розглядається, належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України.
Зазначений спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.
Враховуючи викладене, вимога про скасування рішення державного реєстратора – Ткаліч Вікторії Олегівни, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.03.2017 індексний номер 34165699, про реєстрацію за Пліссом Павлом Валерійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) права приватної власності на об`єкт нерухомого майна – торговельний павільйон літ.А-4, загальною площею 48,2 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1190303323101), який розташований по вул. Чарівна, 58, м.Запоріжжя, з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.
Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду
За правовим висновком, викладеним у п.п. 5.34-5.35 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №910/7987/22, відповідно до частини четвертої статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідна позовна вимога є різновидом негаторного позову, передбаченого статтею 391 Цивільного кодексу України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За правовим висновком, викладеним у п. 7.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц, негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.
Ураховуючи вищевикладене, строк позовної давності не поширюється на вимогу Запорізької міської ради про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна.
При цьому, суд зауважує, що решта доводів та міркувань учасників справи, викладених у заявах по суті справи, були ретельно досліджені судом та відхилені як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається позивач, доводяться за договором оренди землі №201407000100101 від 27.05.2014 (а.с. 14-23), технічним паспортом на громадську будівлю (торгівельний павільйон) від 17.01.2017 (а.с. 25- 27), декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ЗП142170420057 від 14.02.2017 (а.с.28-31), рішенням від 07.10.2025 №738/4 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: вул. Чарівна, 58 (а.с. 32-33), актом обстеження території від 06.11.2024 №0287 (а.с 35-36), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 38 ), листуванням підрозділів Запорізької міської ради.
Обставини, на які посилається відповідач, доводяться рішенням Запорізької міської ради від 24.04.2003 №149/67 (а.с. 168-169), розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради №1128рвід 27.05.2004 (а.с. 170), листом від 04.09.2006 Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради (а.с. 173), Технічним паспортом на громадську будівлю (торгівельний павільйон) від 17.01.2017 (а.с. 184 – 186), декларацією про початок будівельних робіт №ЗП082163600072 від 27.12.2016 (а.с.192-193), декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ЗП142170420057 від 14.02.2017 (а.с.187-190), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 191-192), іншими матеріалами справи в їх сукупності. 

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати фізичну особу-підприємця Плісса Павла Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести самочинно збудований об`єкт – торговельний павільйон літ.А-4 загальною площею 48,2 кв.м, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 58 (кадастровий номер 2310100000:07:032:0043). Видати наказ.
У решті заявлених вимог відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця – Плісса Павла Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Запорізької міської ради (код ЄДРПОУ 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.). Видати наказ.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складений та підписаний 07.09.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич