РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/13007/25
№ 2/183/4630/26
22 липня 2026 року          м.Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання – Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на квартиру,-
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року позивачі, в інтересах яких діє представник - адвокат Пономаренко В.Г., звернулися до суду з позовом до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, у якому просять визнати за кожним позивачем по 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, заведено спадкову справу. Дружина спадкодавця ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини та подала нотаріусу відповідну заяву. Позивачці ОСОБА_1 постановою нотаріуса від 12.11.2024 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно. Позивачі вказують, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва міста - Сєвєродонецьк) належала позивачам та спадкодавцю ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності у результаті процесу приватизації на трьох осіб. Оскільки частки не були розподілені, то кожен із співвласників володів по 1/3 від загальної частки вказаної квартири. Отже, зважаючи на відмову нотаріуса у позивачки ОСОБА_1 існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи також те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстроване право власності співвласників квартири. Тому, позивачі змушені звертатися до суду та просять задовольнити їх позов. 
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 13.04.2026 витребувано у приватного нотаріуса копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
26.05.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивачі у судове засідання не з`явилися, у позовній заяві просили розглядати справу без їх участі.
Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, у якій просив вирішити справу у відповідності до вимог чинного законодавства; процесуальна позиція щодо позовних вимог - на розсуд суду. 
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сєвєродонецьку Луганської області помер ОСОБА_3 (а.с.24).
Позивачка ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження. 
Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу №17/2024 номер у спадковому реєстрі 73270734 на підставі заяви, поданої дружиною померлого - ОСОБА_1 . Даних про наявність інших спадкоємців, окрім позивачки ОСОБА_1 , матеріали спадкової справи не містять. 
Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Гальчук І.С. від 12.11.2024 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У постанові як на підставу відмови нотаріус послався на те, що право власності на спадкове майно – 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва міста - Сєвєродонецьк) не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окупація міста Сіверськодонецька Луганської області унеможливлює отримання інформації від органів, які відповідно до законодавства проводили оформлення та реєстрацію прав до 01 січня 2013 року.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Як встановлено у ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Стосовно належності спадкової квартири спадкодавцю ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.
В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена копія свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 07.02.1997 відділом приватизації житла виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів. Відповідно до зазначеного свідоцтва власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (а.с.41).
У наданому свідоцтві про право власності наявний реєстраційний напис, відповідно до якого право власності зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, записано в реєстрову кригу за №309 від 18.03.1997.
Технічним паспортом на квартиру, в якому наявні посилання на документ про право власності, також підтверджується, що позивачі та спадкодавець ОСОБА_3 являються співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Співвласниця квартири ОСОБА_1 після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.25). 
Спадкодавцем та позивачами право спільної сумісної власності набуте у 1997 році. Надана позивачами нотаріально посвідчена копія свідоцтва про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. 
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, – доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Як установлено судом, право власності померлого ОСОБА_3 та позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ на підставі свідоцтва про право власності, а тому право власності спадкодавця ОСОБА_3 на спадкову квартиру увійшло до складу спадщини, яку прийняла позивачка ОСОБА_1 .
З приводу правомірності набуття права власності позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та невизнання їх прав, судом установлено таке.
Як убачається з відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 12.02.2025 №529ВА на адвокатський запит №07/02/2025 від 07.02.2025 про отримання інформації щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва міста - Сєвєродонецьк), - інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Северодонецьке БТІ (далі - БТ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 (а.с.13 зворот).
Так, загальновідомим є той факт, що місто Сіверськодонецьк Луганської області є тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади не здійснюють повноваження. У зв`язку з викладеним, позивачі не можуть підтвердити реєстрацію їх права власності у порядку, що діяв на час приватизації квартири.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.1-3 ст. 370 ЦПК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Частиною третьою ст.364 ЦК України установлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Як установлено судом, у свідоцтві про право власності на житло не визначено частки у праві власності. Співвласники заявили вимоги про визнання права на частки квартири. Про існування домовленості між позивачами щодо відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності не повідомляли. Відтак, заявлення позовних вимог про визнання права власності на частку квартири – по 1/3 частині за кожною позивачкою, а також у розмірі 1/3 частини за позивачкою ОСОБА_1 в порядку спадкування - не суперечить вищезазначеним вимогам цивільного законодавства.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами було доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м.Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., розташованої за адресою: розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., розташованої за адресою: розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., розташованої за адресою: розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; 
позивач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання згідно з довідкою ВПО: АДРЕСА_2 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код ЄДРПОУ 44083662, місцезнаходження: Луганська область, м.Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, 32. 

Повне судове рішення складено і підписано 27 липня 2026 року .

Суддя Оладенко О.С.