ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2026  м.Дніпро справа №904/7483/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Кошлі А.О., Демчини Т.Ю.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
за участю представника позивача Новак Д.І., адвокат (в режимі відеоконференції)
розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Хацер Ксенії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 (суддя Панна С.П.) у справі 
за позовом Державної установи «Генеральної дирекції Державної виконавчої служби України», 03115, м.Київ, вул.Святошинська, буд.27, код ЄДРПОУ 41220556
до фізичної особи-підприємця Хацер Ксенії Михайлівни, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про стягнення 447215 грн 25 коп.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
30.12.2025 до Господарського суду Дніпропетровської області звернулася Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» із позовом до фізичної особи-підприємця Хацер Ксенії Михайлівни про стягнення штрафних санкцій у розмірі 447215 грн 25 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 02.05.2025 між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (Покупець) та фізичною особою-підприємцем Хацер Ксенією Михайлівною (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №114-К-25, за умовами якого Продавець зобов`язався продати і відвантажити товар - капусту білоголову свіжу пізньостиглу першого сорту (ДК 021:2015:03220000-9 Овочі, фрукти та горіхи) у кількості 44610,00 кг за ціною 40 грн 10 коп. за один кілограм, загальною вартістю 1788861 грн 00 коп., в обсязі, за адресами та у строки, які визначені у Рознарядці (Додаток 1 до Договору), а Покупець - забезпечити приймання та оплату товару.
Позивач зазначив, що відповідно до пункту 5.1 Договору Продавець повинен був здійснити поставку товару до 30 травня 2025 року, однак станом на 31.05.2025 поставка товару Продавцем не здійснювалася. У зв`язку з цим, керуючись пунктом 6.2.4 Договору та положеннями частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України, Покупець у листі від 05.06.2025 №ГД ДКВС-2297/3 ГД/2025 повідомив про дострокове в односторонньому порядку розірвання договору з 09.06.2025 та повідомив Продавця, що таке розірвання не звільняє його від відповідальності, яка визначена розділом 7 Договору.
Позивач указав, що згідно з пунктом 7.3 Договору у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому Договором, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару. Оскільки Продавцем допущено непоставку товару у кількості 44610 кг, позивачем нараховано штраф у розмірі 447215 грн 25 коп. (44610,00 кг Ч 40 грн 10 коп. Ч 25%). 
Позивач також зазначив, що з метою досудового врегулювання спору направив відповідачці претензію від 11.06.2025 №ГД ДКВС-2383/3 ГД/2025 та повторну претензію від 11.09.2025 №ГД ДКВС-3619/3 ГД/2025 про сплату штрафних санкцій, які були залишені відповідачкою без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду. Обґрунтовуючи необхідність стягнення штрафних санкцій у повному обсязі, позивач послався на суспільний характер наслідків порушення, оскільки Генеральна дирекція ДКВС України забезпечує харчуванням установи виконання покарань, слідчі ізолятори та місця тримання військовополонених, а неналежне виконання постачальником договірних зобов`язань створює ризики для виконання державою внутрішніх та міжнародно-правових зобов`язань гуманітарного характеру.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Хацер Ксенії Михайлівни на користь Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» суму штрафних санкцій у розмірі 357772 грн 20 коп. за Договором від 02.05.2025 №114-К-25, а також судовий збір у розмірі 5366 грн 58 коп, у решті позовних вимог відмовлено. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідно до пункту 5.1 Договору та Рознарядки (Додаток 1 до Договору) Продавець повинен був здійснити поставку товару до 30 травня 2025 року, проте докази поставки товару у визначений Договором строк у матеріалах справи відсутні. З огляду на це суд визнав доведеним факт недопоставки товару та наявність підстав для застосування до відповідачки відповідальності, яка передбачена пунктом 7.3 Договору, у вигляді штрафу у розмірі 25% вартості непоставленого товару. Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд визнав його арифметично правильним.
Суд першої інстанції, розглянувши подану відповідачкою заяву про зменшення розміру штрафу на 75% від заявленої суми, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу. Керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України та загальними засадами цивільного законодавства, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність та розумність), суд узяв до уваги відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків унаслідок прострочення виконання відповідачкою зобов`язання з поставки товару, а також одностороннє розірвання позивачем Договору на дев`ятий день після закінчення граничного строку поставки товару. Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розумності та справедливості, суд першої інстанції зменшив розмір заявленого до стягнення штрафу на 20%, а саме з 447215 грн 25 коп. до 357772 грн 20 коп.
Судовий збір суд першої інстанції, керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, поклав на відповідачку у сумі 5366 грн 58 коп., зазначивши, що судовий збір зменшенню не підлягає.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
08.05.2026 фізична особа-підприємець Хацер Ксенія Михайлівна подала апеляційну скаргу на рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026, у якій просить рішення змінити у частині розміру стягнутого штрафу та зменшити розмір штрафу, що підлягає стягненню з неї на користь позивача за Договором №114-К-25 від 02.05.2025 на 75% від заявленої позивачем суми, тобто до 111803 грн 81 коп., а в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права - статті 233 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статті 551 Цивільного кодексу України, а також порушенням засад справедливості, добросовісності й розумності, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України. Скаржниця наполягає на тому, що застосоване судом першої інстанції зменшення штрафу на 20% є формальним, а залишкова сума стягнення у розмірі 357772 грн 20 коп. залишається неспівмірною з наслідками порушення та суперечить правовій природі неустойки.
Скаржниця зазначає, що судом першої інстанції встановлено відсутність у матеріалах справи доказів негативних наслідків та збитків позивача від порушення зобов`язання, а позивач не навів жодного обґрунтування та не надав доказів погіршення свого майнового стану або виникнення реальних збитків унаслідок дій відповідачки. За доводами скарги, нарахування штрафних санкцій у розмірі 25% вартості товару за відсутності будь-якої шкоди майну позивача та інших реальних негативних наслідків перетворює неустойку з інструменту захисту прав на засіб неправомірного збагачення. Скаржниця також звертає увагу на те, що позивач скористався правом на одностороннє розірвання Договору вже 09.06.2025, тобто оперативно припинив правовідносини, звільнивши себе від обов`язку приймати товар, і мав можливість негайно розпочати нову закупівлю в інших постачальників.
Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення розміру штрафу, скаржниця послалася на правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 02.02.2024 у справі №922/1851/23, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц, від 14.07.2021 у справі №916/878/20, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та від 14.12.2023 у справі №916/2550/22, а також на мотивувальну частину рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 щодо стимулюючого призначення неустойки. Скаржниця наголошує, що необхідність сплати значного розміру штрафних санкцій, з урахуванням наявності у провадженні суду також інших подібних справ за позовами позивача до відповідачки (справи №904/7490/25, №904/7482/25, №904/7489/25, №904/7481/25, №904/7491/25), може призвести до неможливості продовження відповідачкою підприємницької діяльності та її припинення, а також необхідності продажу наявного майна для погашення заборгованості, яка складається виключно зі штрафних санкцій.
Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» подала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів скарги заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві позивач зазначає, що відповідачка не заперечує факту порушення умов Договору - недопоставки товару, а доводи скарги фактично зводяться до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. Позивач указує, що розмір штрафу прямо передбачений умовами Договору, добровільно укладеного сторонами; відсутність збитків не впливає на правомірність нарахування неустойки, оскільки її стягнення має самостійний характер і не залежить від наявності чи розміру збитків. За доводами відзиву, наявність низки аналогічних справ підтверджує не випадковий характер порушення, а систематичне невиконання відповідачкою договірних зобов`язань, а посилання на можливі негативні фінансові наслідки є намаганням перекласти ризики підприємницької діяльності на іншу сторону. Позивач наголошує, що відповідачка не довела вжиття нею належних заходів для виконання умов Договору та наявності виняткових обставин, а тому підстави для зменшення розміру штрафних санкцій в апеляційному порядку відсутні.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
08.05.2026 фізична особа-підприємець Хацер Ксенія Михайлівна подала апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі №904/7483/25.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Демчини Т.Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Хацер Ксенії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026, а також установлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
25.05.2026 від Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
25.05.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 надійшли матеріали справи №904/7483/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2026 розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 15.07.2026.
15.07.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.
Обставини справи, які встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
02.05.2025 між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (Покупець) та фізичною особою-підприємцем Хацер Ксенією Михайлівною (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №114-К-25 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець зобов`язався продати і відвантажити ДК 021:2015:03220000-9 Овочі, фрукти та горіхи (капуста білоголова свіжа пізньостигла першого сорту) в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників Покупця та у строки, визначені у Рознарядці (Додаток 1 до Договору), а Покупець - забезпечити приймання та оплату товару: капуста білоголова свіжа пізньостигла першого сорту у кількості 44610,00 кг за ціною 40 грн 10 коп., загальною вартістю 1788861 грн 00 коп.
Ціна Договору становить 1788861 грн 00 коп., у тому числі обов`язкові податки та збори (пункт 3.1 Договору).
Поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників Покупця та у строки, визначені у Рознарядці (Додаток 1 до Договору від 02.05.2025 №114-К-25); Продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі до 30 травня 2025 року включно (пункт 5.1 Договору).
Пунктом 6.2.4 Договору передбачено право Покупця достроково в односторонньому порядку розірвати Договір у разі, якщо станом на 31 травня 2025 року поставлено менше 50% загального обсягу закупівлі, повідомивши про це Продавця не менше ніж за 3 календарних дні до розірвання договору; при цьому у разі дострокового в односторонньому порядку розірвання Покупцем Договору Продавець не звільняється від відповідальності, визначеної розділом 7 Договору.
У пункті 7.1 Договору сторони визначили, що недопоставкою товару вважається непоставка Продавцем загального обсягу товару або його частини, який визначено Договором, під час строку дії Договору або у випадку розірвання Договору з підстав, визначених пунктом 6.2.4 Договору, або відмову Продавця здійснити поставку товару.
У випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому Договором, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару. Згідно з пунктом 7.6 Договору сплата штрафних санкцій за порушення умов Договору, а також відшкодування збитків не звільняють сторону, що порушила умови Договору, від виконання зобов`язань за цим Договором (пункт 7.3 Договору).
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30 червня 2025 року включно, а в частині здійснення оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 10.1 Договору).
Сторонами підписано Додаток 1 до Договору «Рознарядка на поставку капусти білоголової свіжої пізньостиглої першого сорту територіальним уповноваженим представникам ПОКУПЦЯ», у якому визначено територіальних уповноважених представників Покупця, кількість виділених кілограмів (загалом 44610,0 кг) та адреси поставки, а також строк (термін) поставки товару з 02.05.2025 до 30.05.2025.
Судом установлено, що у порушення умов Договору станом на 30.05.2025 Продавцем поставку товару не здійснено.
У зв`язку з невиконанням Продавцем зобов`язання з поставки товару Покупець направив Продавцю лист від 05.06.2025 №ГД ДКВС-2297/3 ГД/2025, у якому посилаючись на пункт 6.2.4 Договору та частину третьою статті 651 Цивільного кодексу України, повідомив Продавця про дострокове розірвання Договору з 09.06.2025 через постачання товару станом на 31.05.2025 у кількості менше 50% загального обсягу закупівлі, а також зазначив, що таке розірвання Договору не звільняє Продавця від відповідальності, визначеної розділом 7 Договору.
11.06.2025 Покупець направив Продавцю претензію №ГД ДКВС-2383/3 ГД/2025 та повторну претензію від 11.09.2025 №ГД ДКВС-3619/3 ГД/2025 про сплату штрафу у розмірі 447215 грн 25 коп., яка нарахована відповідно до пункту 7.3 Договору. Відповіді на претензії до позивача не надходило, вимоги за претензіями відповідачкою задоволено не було.
Розмір нарахованого позивачем штрафу становить 447215 грн 25 коп. та обчислений за формулою: 44610,00 кг (загальна кількість товару)Ч40 грн 10 коп.(вартість товару)Ч25%(розмір штрафу)=447215 грн 25 коп. Перевіривши зазначений розрахунок, суд першої інстанції визнав його арифметично правильним, з чим погоджується і апеляційний господарський суд.
Центральний апеляційний господарський суд, перевіривши обставини справи, встановлені судом першої інстанції, погоджується з ними як такими, що відповідають наявним у справі доказам. Обставини недопоставки товару відповідачкою не заперечуються та не спростовуються. Додаткових обставин, які б впливали на результат вирішення спору та не були встановлені судом першої інстанції, апеляційним господарським судом не встановлено.
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до частини першої статті 546 та статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України).
Судом установлено, що на виконання умов Договору Продавець зобов`язаний був поставити Покупцю товар у кількості 44610,00 кг у строк до 30 травня 2025 року, проте зобов`язання з поставки товару не виконав. Факт недопоставки товару відповідачкою не заперечується. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до відповідачки відповідальності, яка передбачена у пункті 7.3 Договору, у вигляді штрафу у розмірі 25% вартості непоставленого товару, що становить 447215 грн 25 коп.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду першої інстанції про доведеність факту порушення відповідачкою зобов`язання та про наявність підстав для нарахування штрафу; доводи скарги зводяться виключно до незгоди з розміром штрафних санкцій, визначеним судом першої інстанції за наслідками застосування положень про зменшення неустойки, та до наполягання на подальшому зменшенні цього розміру.
Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (частина друга статті 233 Господарського кодексу України у зазначеній редакції).
Вирішення питання про зменшення розміру неустойки та визначення конкретного розміру такого зменшення належить до дискреційних повноважень суду. Реалізуючи ці повноваження, суд, ураховуючи загальні засади цивільного законодавства, які передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), повинен забезпечити баланс інтересів сторін з огляду на компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності, та не допускати як безпідставного покладення на боржника надмірного тягаря, так і фактичного звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання без належних правових підстав.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи заяву відповідачки про зменшення розміру штрафу на 75%, наведені повноваження реалізував, дослідивши обставини справи, суд урахував відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків унаслідок прострочення виконання відповідачкою зобов`язання з поставки товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розумності та справедливості, зменшив розмір заявленого до стягнення штрафу на 20% - з 447215 грн 25 коп. до 357772 грн 20 коп.
Доводи апеляційної скарги про необхідність подальшого зменшення розміру штрафу на 75% від заявленої суми (до 111803 грн 81 коп.) апеляційний господарський суд відхиляє з огляду на таке.
Обставини, на які посилається скаржниця як на підставу для зменшення штрафу (відсутність доказів збитків позивача, одностороннє розірвання Договору позивачем, стимулююча та компенсаційна природа неустойки), вже були предметом дослідження суду першої інстанції та враховані ним при зменшенні розміру штрафу на 20%. Повторне посилання скаржниці на ті самі обставини не свідчить про неправильність висновків суду першої інстанції та не є підставою для подальшого зменшення визначеного судом розміру штрафу.
При цьому апеляційний господарський суд враховує, що відповідачка взагалі не приступила до виконання Договору, тобто не здійснила жодної поставки товару, допустивши недопоставку товару у повному обсязі (44610,00 кг); доказів вжиття нею належних та достатніх заходів для виконання умов Договору, усунення порушення або мінімізації його наслідків матеріали справи не містять. Зазначена поведінка боржника, ступінь невиконання зобов`язання та відсутність доказів наявності виняткових обставин не свідчать на користь подальшого зменшення розміру штрафу порівняно з тим, що вже визначений судом першої інстанції.
Твердження апелянта про те, що стягнення штрафу перетворює неустойку на засіб неправомірного збагачення позивача, є безпідставними. Саме по собі зменшення штрафу вже забезпечило приведення розміру відповідальності у відповідність до наслідків порушення та балансу інтересів сторін; визначений судом першої інстанції розмір штрафу (357772 грн 20 коп.) не перевищує ані ціни Договору (1788861 грн 00 коп.), ані вартості непоставленого товару та відповідає компенсаційній і стимулюючій природі неустойки.
Посилання скаржника на можливі негативні фінансові наслідки, які зумовлені наявністю інших подібних справ за позовами позивача до відповідачки, апеляційний господарський суд оцінює критично, оскільки наявність низки аналогічних спорів свідчить не про винятковість цього випадку, а про систематичний характер невиконання відповідачкою прийнятих на себе договірних зобов`язань. Ризик настання несприятливих наслідків, у тому числі майнового характеру, є складовою підприємницької діяльності, яка здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик; перекладення такого ризику на іншу сторону договору суперечило б засадам справедливості та обов`язковості договору.
Наведені скаржником правові позиції Верховного Суду та Конституційного Суду України стосуються загальних засад застосування інституту зменшення неустойки та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки питання про наявність підстав для зменшення неустойки та про конкретний розмір такого зменшення вирішується судом у кожній справі з урахуванням усіх її конкретних обставин у їх сукупності.
За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, зменшивши розмір штрафу на 20% та стягнувши з відповідачки штраф у розмірі 357772 грн 20 коп., правильно застосував норми матеріального права, забезпечив баланс інтересів сторін і не допустив ані покладення на боржника надмірного тягаря, ані безпідставного звільнення його від відповідальності. Підстав для подальшого зменшення розміру штрафу, про яке просить скаржниця, апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі №904/7483/25 наведеним вимогам відповідає. Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дослідив докази сторін у їх сукупності, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення апеляційним господарським судом не встановлено, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі №904/7483/25 - без змін.
Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони за наслідками вирішення справи.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Хацер Ксенії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 01.09.2029.

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина 

А.О. Кошля