Справа № 760/11840/26 суддя в І-й інстанції Мозолевська О.М.
Провадження № 33/824/4037/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 вересня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Булгакової Дар`ї Анатоліївни на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2026 року серії ЕПР 1 №644143, 18 квітня 2026 року о 14 год. 00 хв. в місті Києві на проспекті Любомира Гузара, 28/30, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , по середній смузі, при зміні напрямку руху на крайню праву смугу, не був достатньо уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, відбулось зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями, водій ОСОБА_2 порушив п. 10.1, п. 13.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2026 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн. 
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_2 адвокат Булгакова Д.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; у разі незгоди суду апеляційної інстанції з доводами щодо відсутності складу адміністративного правопорушення та недоведеності вини ОСОБА_1 застосувати положення ст. 22 КУпАП, визнавши вчинене адміністративне правопорушення малозначним, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності; у разі незгоди суду апеляційної інстанції з доводами закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Булгакова Д.А. вказує, що із тексту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції фактично не надав належної правової оцінки доказам. Постанова не містить аналізу конкретних доводів адвоката, викладених у письмових запереченнях, не містить мотивів відхилення відеозаписів як доказів на спротсування винуватості ОСОБА_1 , а також не містить пояснення, з яких причин суд не врахував інформацію, що безпосередньо спростовувала викладені у протоколі обставини. Орган поліції, який склав протокол, сам не вважав за необхідне долучити відеозаписи, як докази вини ОСОБА_1 . Натомість єдиними відеодоказами, які фактично були досліджені судом, стали відеозаписи, отримані та подані саме стороною захисту. За своєю правовою природою вони були спрямовані на спростування доводів органу поліції та підтвердження невинуватості ОСОБА_1 . Проте суд не надав в достатній мірі оцінку конкретним запереченням адвоката Булгакової Д.А. та наданим відео в частині викладених заперечень, а також не навів мотивів, з яких фактично відкинув докази сторони захисту. Суд не допитів свідка події, а поклав в основу постанови показання іншого учасника ДТП ОСОБА_3 . Суд самостійно призначив справи на 14 липня 2026 року без узгодження дати з адвокатом. Адвокат повідомляла про неможливість явки до суду, суд не розглянув клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, без розгляду поданого клопотання про відкладення, без допиту заявленого стороною захисту свідка та без забезпечення реальної можливості реалізувати право на захист свідчить про істотне порушення принципів справедливого судового розгляду. Самі письмові пояснення ОСОБА_3 викликають обґрунтовані сумніви щодо способу їх отримання та процесуальної допустимості. Такі сумніви підтверджуються відеозаписами з боді-камер працівників патрульної поліції, отриманими за адвокатським запитом і долученими адвокатом Булгаковою Д.А. З аналізу цих відеозаписів вбачається, що фактична позиція іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 протягом усього часу оформлення матеріалів не ґрунтувалася на його власних поясненнях. Навпаки, зміст обставин події повідомляла третя особа - жінка, яка, попередньо, є дружиною ОСОБА_3 , так як протягом усього часу відео саме вона активно спілкувалася з поліцейськими, викладала обставини пригоди та фактично формувала версію події. Крім того, суд першої інстанції фактично самостійно створив новий процесуальний статус - «інший учасник дорожньо-транспортної пригоди», який відсутній у КУпАП, та, посилаючись на нього, допитав ОСОБА_3 як особу, показання якої були покладені в основу постанови. Крім того, суд першої інстанції не перевірив наявність та належність повноважень адвоката на представництво інтересів особи у конкретному провадженні, не встановив процесуальний статус особи, в інтересах якої діяла адвокат Лихачова М.Б., не надав оцінки допустимості поданих нею доказів. Більше того, саме через адвоката Лихачову М.Б. до матеріалів справи був поданий висновок експерта № 157/26 від 19 червня 2026 року, який суд у своїй постанові прямо визначив одним із двох доказів, з яких він «передусім виходить» при встановленні винуватості ОСОБА_1 . Адвокат Лихачова М.Б. зазначає, що саме дружина ОСОБА_3 звернулася до органів Національної поліції із заявою про надання відеозапису з місця дорожньо-транспортної пригоди. Саме цей відеозапис став одним із доказів, який був предметом дослідження та оцінки як судом, так і судовим експертом під час проведення автотехнічного дослідження. За таких обставин відеозапис було отримано не в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, а у позапроцесуальний спосіб через особу, яка не була учасником провадження. Тобто, існують обґрунтовані підстави вважати, що документи та відеозапис, які ОСОБА_3 у подальшому подав експерту як вихідні дані для проведення дослідження, були отримані ним не безпосередньо як учасником провадження, а через третіх осіб та поза межами процесуального порядку, встановленого законодавством. Крім того, питання, поставлені перед експертом, виходять за межі предмета доказування у даній справі та не відповідають компетенції судового експерта. Експерт фактично не досліджував безпосередньо об`єкти, а здійснив аналіз лише копій окремих документів та відеозапису, походження якого також викликає обґрунтовані сумніви. Також, відповідно до матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода мала незначний характер, а механічні пошкодження транспортних засобів є мінімальними та не свідчать про настання будь-яких істотних негативних наслідків. Обставини події, характер контакту транспортних засобів, а також обсяг пошкоджень свідчать про відсутність значної суспільної небезпеки вчиненого діяння.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення  ОСОБА_3 та його захисника Лихачової М.Б., вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно положень п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до п. 13.1 Правил дорожнього руху водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила Правил дорожнього руху, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Умовою відповідальності за вказаними нормами є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху і виявленими пошкодженнями.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З матеріалів справи, а саме, схеми місця події, пояснень учасників ДТП, наявного відеозапису, який було долучено саме захисником  ОСОБА_2 адвоката Булгаковою Д.А., вбачається, що 18 квітня 2026 року о 14 год. 00 хв. в місті Києві на проспекті Любомира Гузара, 28/30, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , по середній смузі, при зміні напрямку руху на крайню праву смугу, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, відбулось зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 .
При цьому, водій  ОСОБА_2 грубо порушив ряд пунктів правил дорожнього руху, серед яких і п. 10.1 ПДР України, який зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
В даному випадку, водій ОСОБА_2 , рухаючись по середній смузі, при зміні напрямку руху на крайню праву смугу, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, відбулось зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 .
Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку в частині, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що є наслідком виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. 
Вимоги п. 10.1 ПДР в частині, що перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, кореспондується з вимогами п. 13.1 Правил за яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
З наявного у справі відео вбачається, що перед автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 рухався автомобіль Газель (фургон) білого кольору, який також перестроївся з середньої смуги в крайню праву. Після завершення перестроювання водій автомобіля Газель, побачивши перешкоду для руху, а саме наявний в правій крайній смузі, на яку він перестроївся, автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , розпочав маневр об`їзду, а саме, знову почав перестроюватись в середню смугу руху. В цей час, перестроївшись з середньої смуги руху в крайню праву та рухаючись за автомобілем Газель, водій ОСОБА_1 не надав оцінки дорожній обстановці, а саме, що водій автомобіля Газель щойно перестроївшись в праву смугу, знову розпочав маневр повернення в свою попередню смугу. Після цьому, водій ОСОБА_1 розпочав об`їзд автомобіля Газель по правій крайній смузі, на якій вже знаходився автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 . Швидкість, з якою рухався автомобіль ОСОБА_2 , не надала йому можливості зупинити транспортний засіб до його зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 . В результаті, здійснюючи об`їзд даного автомобіля зліва, ОСОБА_1 здійснив з ним зіткнення, а саме правою частиною свого автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 в ліву частину автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 . 
Відповідно до наданого суду висновку експерта № 157/26 від 19 червня 2026 року, водій ОСОБА_1 , рухався зі швидкістю 83 км/год., що перевищує дозволену швидкість руху в м. Києві.
З огляду на викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Доводи апеляційної скарги в частині винності водія ОСОБА_4 , який керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , виїздив з стоянки та не надав йому переваги у русі є безпідставними, оскільки вина зазначеного водія не є предметом розгляду у цій справі, в межах якої протокол про адміністративне правопорушення щодо нього на розгляді суду не перебуває.
Крім того, наявність чи відсутність вини ОСОБА_4 самі по собі не спростовують і не підтверджують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Визначальним у цій справі є доведення факту порушення правил, а саме п. 10.1, 13.1 ОСОБА_1 , наявність пошкоджень транспортних засобів та наявність причинного зв`язку між виявленими порушеннями та наслідками, що настали.
Як вбачається з наданого суду відео, пояснень ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3 , висновку експерта, порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху призвело до зіткнення транспортних засобів, а відтак доведеними є усі складові зазначеного правопорушення.
Вказуючи на вину ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та його захисник не звернули увагу, що перед автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався автомобіль Газель, який з урахуванням обстановки та швидкості руху безпечно здійснив маневр об`їзду автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , а на момент зіткнення «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , останній повністю перебував на правій смузі руху.
Доводи апеляційної скарги в частині не вирішення судом першої інстанції клопотання про допит свідка є безпідставними, оскільки подана апеляційна скарга не містить клопотань про допит свідків судом апеляційної інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на не належність висновку експерта та ряд порушень норм процесуального права, апеляційний суд відхиляє, оскільки доказів неналежності висновку експерта суду не подано. Порушення судом процесуального права чинний КУпАП не визначає як підставу до скасування постанови суду, а відтак, за умови правильного вирішення справи, зазначені посилання не можуть бути взяті до уваги.
Також апеляційний суд відхиляє посилання захисника Данилова Д.А. на формування правової позиції потерпілого ОСОБА_3 за допомогою сторонніх осіб, оскільки останній таких обставин не підтверджував і не вказував, що його позиція у справі викладена не вірно. Більш того, надані ним поясненні він підтвердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_2 та могли б бути підставою для скасування або зміни постанови суду в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З зазначених підстав постанова місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 245, 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Булгакової Дар`ї Анатоліївни залишити без задоволення. 
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 15 вересня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв