^____________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 947/13394/26
Провадження № 2/947/3641/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2026 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одесиу складі:
головуючого судді Скриль Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Приймака Р.О.,
за участю:
представника позивачки – адвоката Колосовської Л.Л.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 провизнання осібтакими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В: 

30 березня 2026 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якій просила визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_2 обґрунтовує позовні вимоги тим, щовона є основним квартиронаймачем трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації на право укладення договору найму № 534 від 14.04.1999 року, на її ім`я відкритий особовий рахунок. Дана квартира не приватизована та належить територіальній громаді м.Одеси.
Позивач стверджує, що вона своєчасно не оформила договір найму квартири, а коли звернулась до Київської РА ОМР з метою оформлення договору найму квартири їй було усно роз`яснено, що для оформлення договору потрібна згода усіх повнолітніх членів сім`ї, яку вона отримати не може, оскільки відповідачі в квартирі тривалий час не проживають та місце їх проживання їй не відомо. 
У квартирі мають зареєстроване місце проживання: позивачка ОСОБА_2 , її чоловік ОСОБА_1 та діти: дочка ОСОБА_6 , син ОСОБА_4 , які протягом тривалого часу, а саме ОСОБА_3 з 2007 року, а ОСОБА_4 з 2022 року, не проживають за вказаною адресою.
Таким чином відповідачі у спірній квартирі не проживають більше шести місяців, не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несуть інших витрат по утриманню спірної квартири, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи, справа розподілена на суддю Скриль Ю.А. 
Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою від 03.04.2026 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку загального позовного провадженнята призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 27.05.2026 задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків та закрито підготовче провадження у справі, яку призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 28.07.2026.
У судове засідання 28.07.2026 відповідачі не з`явились, про дату, час і мсіце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.
Поштові відправлення повернулись на адресу суду з відмітками «адресат відсутній», що відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням відповідачів про розгляд справи.
Окрім цього про розгляд справи та виклик у судове засідання відповідачів повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада`України.
Суд на місці ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених відповідачів про розгляд справи.
Представник відповідача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Третя особа ОСОБА_1 надав пояснення стосовно позову, не заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їхобґрунтованими.
У судовому засіданні також допитані свідки, досліджено докази, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення та відклав його проголошення до 07.08.2026.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію представника позивача, пояснення третьої особи, допитавши свідків, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази прийшов до наступних висновків.
Установлено, позивачка ОСОБА_2 є квартиронаймачем трикімнатної квартири за адресою:  АДРЕСА_3 на підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації на право укладення договору найму № 534 від 14.04.1999 року, складом родини 4 особи, вона, дочка ОСОБА_7 , 1983 року народження, дочка ОСОБА_4 , 1988 року народження, син ОСОБА_4 , 1997 року народження.
Вказана квартира не приватизована та належить територіальній громаді м.Одеси.
Позивач своєчасно не оформила договір найму квартири, а коли звернулась до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з метою оформлення договору найму квартири їй було усно роз`яснено, що для оформлення договору потрібна згода усіх повнолітніх членів сім`ї, яку вона отримати не може, оскільки відповідачі в квартирі тривалий час не проживають та місце їх проживання їй не відомо.
На даний час в квартирі з 27.05.1998 року зареєстрована позивачка ОСОБА_2 , з 24.04.2000 року – її дочка ОСОБА_3 , 1983 року народження, з 29.11.2006 року – її чоловік позивача ОСОБА_1 , з 09.02.2015 року – її син ОСОБА_4 , 1997 року народження, що підтверджується Довідкою ОСББ «Шайба».
Згідно з актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 05.03.2026, складеного сусідами позивачки: ОСОБА_8 , мешканцем квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , мешканкою квартири АДРЕСА_5 , завіреного головою ОСББ «Шайба», встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з 2007 року, у квартирі її речей не має, адреса її проживання невідома.
Згідно з Актом непроживання особи за місцем реєстраціївід 05.03.2026 року, складеного сусідами позивачки: ОСОБА_8 , мешканцем квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , мешканкою квартири АДРЕСА_5 засвідченозавіреного головою ОСББ «Шайба», встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає з 2022 року, у квартирі його речей не має, адреса його проживання невідома.
Також, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 у зв`язку з реєстрацією03.10.2013шлюбу, змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 16.10.2025№ 00054213756. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що проживає в будинку багато років, сім`ю позивача знає добре, біля вісімнадцяти років вона не бачила відповідача ОСОБА_3 та біля чотирьох років відповідача ОСОБА_4 за адресою реєстрації останніх, зі своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вони не спілкуються, в утриманні квартири участі не приймають.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що проживає в будинку багато років,сім`ю позивача знає добре, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дуже давно не бачив та не знає про те, що вони приходили до спірної квартири.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Статтею 9 ЖК Українивизначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За правиломстатті 61ЖК України,користування жилимприміщенням убудинках державногоі громадськогожитлового фондуздійснюється відповіднодо договорунайму жилогоприміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно достатті 65ЖК України,наймач вправів установленомупорядку записьмовою згодоювсіх членівсім`ї,які проживаютьразом зним,вселити взаймане нимжиле приміщеннясвою дружину,дітей,батьків,а такожінших осіб.На вселеннядо батьківїх неповнолітніхдітей зазначеноїзгоди непотрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
У відповідностідо статті71ЖК України,при тимчасовійвідсутності наймачаабо членівйого сім`їза нимизберігається жилеприміщення протягомшести місяців.
Якщо наймачабо членийого сім`їбули відсутніз поважнихпричин понадшість місяців,цей строкза заявоювідсутнього можебути продовженонаймодавцем,а вразі спору-судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України, дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17.
Суд під час розгляду справи також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18, відповідно до якої, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно враховувати причини її відсутності. 
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Крім того, згідно ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Також суд враховую правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.102018 у справі № 490/12384/16-ц, відповідно до якого, застосування статей 71,72 ЖК Української РСР полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19, яку також суд враховує при розгляді вказаної справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які доводяться належними, допустимими та достатніми доказами, що дає підстави суду стверджувати про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_3 ОСОБА_12 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
У пункті 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зіст.263ЦПК України,судоверішення повинноґрунтуватися назасадах верховенстваправа,бути законнимі обґрунтованим. Законнимє рішення,ухвалене судомвідповідно донорм матеріальногоправа іздотриманням нормпроцесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам у користуванні згаданою квартирою, а так само не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутніми понад встановленого законом строку відповідачами.
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76-78, 81, 263-265, 273, 280-281, 352, 354 ЦПК України, ст. ст.317,321,346,391, 405 ЦК України, суд
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_6 . 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення судунабирає законноїсили післязакінчення строкуподання апеляційноїскарги всімаучасниками справи,якщо апеляційнускаргу небуло подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач 1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач 2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення суду підписане 07.08.2026.

Суддя              Ю. А. Скриль