Справа № 686/11933/26
РІШЕННЯ
іменем України

08 вересня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. 
за участю: | секретаря судового засідання Дубини Н.Ю.  позивачки: ОСОБА_1  представника позивача: Рохова О.В. представника відповідача: Ляха Б.А. третьої особи: ОСОБА_2  представника третьої особи: Лотоцької О.Б.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати незаконною та скасувати: 
1. Постанову про накладення штрафу № 002, винесену 01.04.2026 року Головою Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) ОСОБА_3 , якою фізичну особу- підприємця ОСОБА_1 визнано винною у порушенні вимог пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції і накладено штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34000 гри.; 
2. Постанову про накладення штрафу № 003, винесену 01.04.2026 року Головою Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) ОСОБА_3 , якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано винною у порушенні вимог пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції і накладено штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34000 грн;
3. Постанову про накладення штрафу № 004, винесену 01.04.2026 року Головою Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) ОСОБА_3 , якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано винною у порушенні вимог пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції і накладено штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановами Державної інспекції архітектури та містобудування України від 01.04.2026 №002, №003 та №004 на позивача накладено штрафи у розмірі 34 000 грн кожний за введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам. Позивач вважає вказані постанови протиправними, оскільки не здійснювала постачання ФОП ОСОБА_2 бетонних виробів за артикулами 114670, 114771 та 114672, які були предметом перевірки, а договір поставки від 10.09.2024 №5, видаткова накладна №ДБ-60 і товарно-транспортна накладна №15 нею не складалися та не підписувалися. Про відсутність відповідних господарських операцій позивач двічі повідомляла відповідача у письмових поясненнях від 09.03.2026 та 31.03.2026, однак ці пояснення під час прийняття оскаржуваних постанов враховані не були. Крім того, позивач зазначає, що протоколи від 17.03.2026 №002, №003 та №004 їй для підписання не надавалися, відмітки про відмову від їх підписання у протоколах відсутні, що свідчить про недотримання встановленого законом порядку їх складення. На думку позивача, відповідач не довів факту введення нею в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, а також наявності в її діях вини, події та складу правопорушення, у зв`язку із чим постанови про накладення штрафів є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.04.2026 передано адміністративну справу №686/11933/26 за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України скасування постанови, за підсудністю до Хмельницького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.05.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.06.2026 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.06.2026 витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 оригінали наступних документів: договору поставки від 10 вересня 2024р. №5; видаткової накладної від 10 вересня 2024 року №ДБ-60; товарно-транспортної накладної від 10 вересня 2024 року №15.
Відповідач подав до суду відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що під час планової перевірки ФОП ОСОБА_2 встановлено розповсюдження будівельних блоків за артикулами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , які не супроводжувалися деклараціями показників, інструкціями та інформацією про безпечність і на яких не було нанесено знака відповідності технічним регламентам. Згідно з наданими ФОП ОСОБА_2 договором поставки від 10.09.2024 №5, видатковою накладною №ДБ-60 та товарно-транспортною накладною №15 постачальником цієї продукції була ФОП ОСОБА_1 , що стало підставою для проведення її позапланової перевірки за ланцюгом постачання. Позивач була повідомлена про проведення перевірки та необхідність надання документів, однак на перевірку не прибула і запитуваної документації щодо походження та обігу продукції не надала, обмежившись запереченням факту її постачання. Тому на підставі частини сьомої статті 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» позивача визначено особою, яка ввела відповідну продукцію в обіг. За результатами перевірки складено акт від 17.03.2026 №004, протоколи №002, №003 та №004, а також прийнято рішення про вжиття обмежувальних заходів. Вказані документи та повідомлення про розгляд справи були направлені позивачу поштовим зв`язком, однак на розгляд справи вона не з`явилася. Відтак відповідач вважає, що оскаржувані постанови від 01.04.2026 №002, №003 та №004 прийняті на підставі належних доказів, у межах повноважень та в установленому законом порядку.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ФОП ОСОБА_2 подав письмові пояснення, у яких зазначив, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки ФОП ОСОБА_1 здійснювала постачання йому будівельних блоків за артикулами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 . Водночас оригінали договору поставки від 10.09.2024 №5, видаткової накладної №ДБ-60 та товарно-транспортної накладної №15 третя особа надати не може у зв`язку з їх втратою. На підтвердження господарських відносин третя особа послалася на платіжні інструкції від 29.01.2025 №2042 на суму 12 000 грн та від 03.02.2025 №2048 на суму 16 350 грн, за якими кошти за будівельні матеріали були перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_1 і як помилкові платежі не поверталися. Також зазначила, що 05.03.2026 та 27.04.2026 звертався до позивача з вимогами надати декларації показників будівельної продукції, документи про нанесення знаків відповідності технічним регламентам, а також інструкції та інформацію про безпечність продукції, однак відповіді не отримав. Крім того, за твердженням третьої особи, листування у застосунку Viber за період постачання товару було видалено позивачем після звернення до суду.
Протокольною ухвалою проголошеною у судовому засіданні 26.08.2026 року, суд ухвалив закрити підготовче провадження у даній справі та призначив розгляд справи по суті на 08.09.2026. 
Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд адміністративний позов задоволити в повному обсязі.
Представник Державної інспекції архітектури та містобудування України в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві, вважає, що відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, просив у задоволенні позову відмовити.
Третя особа та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, підтримали доводи, викладені у письмових поясненнях, та просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, третьої особи та представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність.
Відповідно до секторального плану державного ринкового нагляду на 2026 рік Державною інспекцією архітектури та містобудування України проведено планову перевірку характеристик продукції у ФОП ОСОБА_2 за місцем її розміщення: АДРЕСА_1 .
Під час цієї перевірки виявлено розповсюдження бетонних виробів: блока будівельного за артикулом НОМЕР_1 , блока будівельного за артикулом НОМЕР_2 та блока будівельного за артикулом НОМЕР_3 . 
За результатами перевірки складено акт від 03.02.2026 №001, у якому зафіксовано, що на продукцію не надано декларацій показників будівельної продукції, на ній не нанесено знака відповідності технічним регламентам, а сама продукція не супроводжувалася інструкціями та інформацією про безпечність.
Для підтвердження походження продукції ФОП ОСОБА_2 надав контролюючому органу копії договору поставки від 10.09.2024 №5, видаткової накладної від 10.09.2024 №ДБ-60 та товарно-транспортної накладної №15, у яких постачальником зазначено ФОП ОСОБА_1 .
На підставі результатів перевірки ФОП ОСОБА_2 та наданих ним документів ДІАМ видала наказ від 03.03.2026 №56 «Про проведення позапланової перевірки» та направлення від 04.03.2026 №451/12/12-26 на проведення позапланової перевірки характеристик продукції у ФОП ОСОБА_1 за ланцюгом її постачання.
Листом від 04.03.2026 №462/12/12-26 позивача повідомлено про проведення перевірки та запропоновано прибути 12.03.2026 для участі у ній, надавши супровідну документацію на продукцію, декларації показників будівельної продукції, інструкції, документи про маркування, а також документи, які дають змогу встановити осіб у ланцюгу її постачання. 
Вказане повідомлення отримано позивачем 07.03.2026.
На проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не прибула. У письмових поясненнях, які надійшли до ДІАМ 13.03.2026 та зареєстровані за №3250/07-26, позивач заперечила факт постачання ФОП ОСОБА_2 будівельних блоків за артикулами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 і повідомила про відсутність у неї відповідної технічної та супровідної документації. 
За результатами позапланової перевірки ДІАМ складено акт перевірки характеристик продукції від 17.03.2026 №004 та протоколи №002, №003 та №004 про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері державного ринкового нагляду та прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 17.03.2026 №025–№033.
Листом від 20.03.2026 №623/12/12-26 ФОП ОСОБА_1 повідомлено про розгляд 01.04.2026 справи щодо виявлених порушень.
За результатами розгляду матеріалів перевірки головою ДІАМ 01.04.2026 прийнято постанови №002 - щодо блока будівельного за артикулом НОМЕР_1 ; №003 - щодо блока будівельного за артикулом НОМЕР_2 ; №004 - щодо блока будівельного за артикулом НОМЕР_3 . 
Постановами ФОП ОСОБА_1 визнано винною у введенні в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, та на підставі пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» накладено штраф у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. Загальна сума накладених штрафів становить 102 000 грн.
Копії постанов направлено позивачу поштовим зв`язком 01.04.2026 та вручено 13.04.2026.
Не погоджуючись із постановами ДІАМ від 01.04.2026 №002, №003 та №004, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції визначені Законом України від 02.12.2010 №2735-VI «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (далі - Закон №2735-VI).
За визначенням статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» введення в обіг - надання продукції на ринку України в перший раз; надання на ринку - будь-яке платне або безоплатне постачання продукції для розповсюдження, споживання чи використання на ринку України в процесі здійснення господарської діяльності; розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку України.
Статтею 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» встановлено, що ланцюг постачання продукції - послідовність суб`єктів господарювання, які забезпечують постачання продукції від виробника до споживача (користувача).
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2735-VI суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на запит органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: суб`єкта господарювання, який поставив їм продукцію; суб`єкта господарювання, якому вони поставили продукцію.
Згідно з частиною сьомою статті 8 Закону №2735-VI, у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію. 
Отже, застосування передбаченої цією нормою презумпції можливе лише щодо суб`єкта господарювання, належність якого до ланцюга постачання саме відповідної продукції попередньо встановлена органом ринкового нагляду на підставі належних і достовірних доказів. 
Аналогічний підхід викладений Верховним Судом у постанові від 13.04.2022 у справі №1440/2024/18: розповсюджувач може бути визнаний особою, що ввела продукцію в обіг лише у випадку ненадання ним документації, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила йому цю продукцію, а отже, неможливості ідентифікації органом ринкового нагляду такої особи. У випадку надання розповсюджувачем інформації щодо виробника або особи, яка поставила йому продукцію, орган ринкового нагляду зобов`язаний вжити заходів щодо перевірки такої інформації з метою ідентифікації цієї особи.
Відповідно до підпункту «а-1» пункту 2 частини першої статті 24 Закону №2735-VI позапланові перевірки характеристик продукції проводяться у її розповсюджувачів за ланцюгом постачання, якщо за результатами перевірки є підстави вважати, що продукція не відповідає встановленим вимогам унаслідок дій чи бездіяльності виробника або іншого суб`єкта в ланцюгу постачання.
Таким чином, перевірка за ланцюгом постачання передбачає послідовне встановлення всіх суб`єктів, причетних до виготовлення, відвантаження, перевезення та постачання конкретної продукції.
Пунктом 2 частини другої статті 44 Закону №2735-VI передбачено, що до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), - у розмірі від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на суб`єкта господарювання вже накладено штраф, - у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, обов`язковою передумовою застосування зазначеної санкції є доведення факту введення конкретною особою відповідної продукції в обіг або належне встановлення всіх юридичних фактів, з якими частина сьома статті 8 Закону №2735-VI пов`язує можливість вважати особу такою, що ввела продукцію в обіг.
У постанові від 30.11.2021 у справі №808/2116/16 Верховний Суд зазначив, що саме орган ринкового нагляду повинен довести факт введення позивачем продукції в обіг. 
Суд зазначає, що висновок ДІАМ про належність ФОП ОСОБА_1 до ланцюга постачання ґрунтується на копіях договору поставки від 10.09.2024 №5, видаткової накладної №ДБ-60 та товарно-транспортної накладної від 15.10.2024 №15, наданих третьою особою. Саме ці копії стали фактично єдиною підставою для визначення позивача постачальником продукції та подальшого застосування до неї штрафних санкцій.
Водночас позивач під час адміністративного провадження і надалі в суді послідовно заперечувала факт укладення договору, складення та підписання накладних, а також постачання бетонних виробів за артикулами 114670, 114671 та 114672.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 94 КАС України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Частиною шостою статті 94 КАС України передбачено, що у разі подання копії письмового доказу суд може витребувати його оригінал. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
З метою перевірки достовірності документів, на яких ґрунтуються оскаржувані постанови, ухвалою від 30.06.2026 суд витребував у третьої особи оригінали договору поставки від 10.09.2024 №5, видаткової накладної №ДБ-60 та товарно-транспортної накладної від 15.10.2024 №15. Проте третя особа витребуваних оригіналів не надала, пославшись на їх відсутність у зв`язку із втратою.
За частиною першою статті 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до статті 107 КАС України у разі ухилення учасника справи від подання до суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.
Оскільки позивач заперечує виконання підписів і складення первинних документів, перевірка цих обставин могла потребувати спеціальних знань та вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи документів. Однак ненадання їх оригіналів позбавило суд можливості передати експерту належні об`єкти дослідження та одержати достовірний висновок щодо виконавця підписів, способу виготовлення і можливих змін документів. 
Негативні наслідки відсутності оригіналів документів не можуть бути покладені на позивача, яка заперечує їх достовірність. Саме відповідач використав отримані від третьої особи копії як підставу для притягнення позивача до відповідальності, а тому був зобов`язаний перевірити їх походження та достовірність до прийняття постанов про накладення штрафу.
Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 у справі №1.380.2019.001020 наголосив, що коли оригінал документа не подано, а відповідність копії оригіналу поставлена під сумнів, така копія відповідно до частини шостої статті 94 КАС України не може бути покладена в основу висновку суду про існування спірної обставини.
За таких обставин копії договору поставки, видаткової та товарно-транспортної накладних не можуть вважатися достовірними й достатніми доказами постачання ФОП ОСОБА_1 саме продукції за артикулами 114670, 114671 та 114672.
Платіжні інструкції від 29.01.2025 №2042 та від 03.02.2025 №2048 також не усувають наведених сумнівів. Вони підтверджують лише перерахування коштів із загальним призначенням платежу за будівельні матеріали, однак не містять посилань на договір від 10.09.2024 №5, спірні накладні або артикули 114670, 114671 та 114672. Такі документи можуть свідчити про існування між сторонами певних господарських відносин, але не доводять передачу саме тієї продукції, яка була предметом перевірки ДІАМ.
Крім того, у товарно-транспортній накладній від 15.10.2024 №15 пунктом навантаження зазначено адресу: АДРЕСА_2 . Проте матеріали перевірки не містять відомостей про власника або користувача приміщень за цією адресою, про особу, яка фактично здійснювала відвантаження продукції, про місце її виготовлення чи зберігання, а також про транспортний засіб, водія та фактичне переміщення продукції від цього пункту до ФОП ОСОБА_2 .
ДІАМ не провела перевірки за адресою АДРЕСА_2 , не витребувала відомості щодо суб`єкта господарювання, який здійснював діяльність за цією адресою. Відповідач також не перевірив, чи пов`язана зазначена адреса з господарською діяльністю позивача.
Отже, наведені в товарно-транспортній накладній відомості не були перевірені, хоча вони вказували на можливу наявність іншого суб`єкта у ланцюгу постачання та давали відповідачу можливість продовжити його встановлення. Натомість ДІАМ обмежилася висновком, що постачальником є позивач, лише на підставі спірних копій документів.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Оцінивши наявні у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту постачання ФОП ОСОБА_1 бетонних виробів за артикулами 114670, 114671 та 114672, її належності до ланцюга постачання цієї продукції, а також факту введення нею відповідної продукції в обіг.
За відсутності належного підтвердження того, що позивач була суб`єктом у ланцюгу постачання перевіреної продукції, у відповідача не було правових підстав застосовувати до неї презумпцію, передбачену частиною сьомою статті 8 Закону №2735-VI, та відповідальність за пунктом 2 частини другої статті 44 цього Закону.
Тому постанови Державної інспекції архітектури та містобудування України від 01.04.2026 №002, №003 та №004 не відповідають критеріям законності й обґрунтованості, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, та підлягають визнанню протиправними і скасуванню.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов -задоволити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Голови Державної інспекції архітектури та містобудування Українипро накладення штрафу від 01 квітня 2026 року №002. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Голови Державної інспекції архітектури та містобудування Українипро накладення штрафу від 01 квітня 2026 року №003. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Голови Державної інспекції архітектури та містобудування Українипро накладення штрафу від 01 квітня 2026 року №004. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) гривень за рахунок асигнувань Державної інспекції архітектури та містобудування України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11 вересня 2026 року

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач: | Державна інспекція архітектури та містобудування України (бульв. Лесі Українки, 26,м. Київ,01133 , код ЄДРПОУ - 44245840)
Третя особа: | ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя | | П.І. Салюк