ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 вересня 2026 року | м.Суми

Справа №589/903/23 
Номер провадження 22-ц/816/454/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Черних О. М. , Худика А. М. 
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - Шпичак Карини Миколаївни на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2023 року в складі судді Лєвші С.Л., ухвалене в м. Шостка, 

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі – ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначало, що 20 червня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі – ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2543462. 26 лютого 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняло належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 2543462 від 20 червня 2020 року. Всупереч вимогам кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку чим має заборгованість перед ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» в розмірі 20083 грн 69 коп., яка складається з: 6122 грн 99 коп. - сума заборгованості за сумою кредиту; 13960,00 грн - сума заборгованості за процентами.
Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2543462 від 20 червня 2020 року в розмірі 20083 грн 69 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 6122 грн 99 коп. та заборгованості за процентами – 13960 грн 70 коп.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2023 року позов ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» суму заборгованості за договором № 2543462 від 20 червня 2020 року в розмірі 6122 грн 99 коп. та суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог в розмірі 818 грн 28 коп., загалом визначивши до стягнення 6941 грн 27 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - Шпичак К.М. не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до чинного законодавства усі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові позивач не має наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням.
Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2026 року: 3328 * 30 = 99840 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, зміст укладеного сторонами договору викладено в договорі № 2543462 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 20 червня 2020 року (далі- договору), графіку платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту № 2543462 від 20 червня 2020 року. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6500 грн.
Пунктом 1.4. договору визначено, що позика видається строком на 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору.
Пунктом 1.5.1. визначено знижену процентну ставку 0,01 % в день від суми кредиту. Стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4. цього договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в п.п. 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки. Орієнтовна загальна вартість позики за зниженою ставкою 3,66 % річних складає 6519 грн 50 коп., за стандартною ставкою 10205 грн. Договір зі сторони відповідача підписано електронним підписом 20 червня 2020 року (а.с. 7-9, 10).
26 лютого 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступає ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» приймає права вимоги до боржників.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників, який є додатком №1 до договору відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 2543462 в сумі 25410 грн.
Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № 2543462 від 20 червня 2020 року становить 20083 грн 69 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 6122 грн 99 коп. та заборгованості за процентами – 13960 грн 70 коп.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, мотивував своє рішення тим, що за договором № 2543462 про надання споживчого кредиту від 20 червня 2020 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти. Місцевий суд вважав надану позивачем виписку щодо заборгованості по кредиту такою, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не прийняв її до уваги як належний та допустимий доказ розрахунку заборгованості по відсоткам. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 2543462 від 20 червня 2020 року за тілом кредиту в розмірі 6122 грн 99 коп., а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам не підлягають задоволенню.
Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що 20 червня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір № 2543462 про надання споживчого кредиту.
Вказаний договір про надання споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С145307.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надало суду копію зазначеного вище договору № 2543462 про надання споживчого кредиту від 20 червня 2020 року.
Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі5.
У справі, що переглядається встановлено, що відповідач уклав з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором С145307), а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 2543462 від 20 червня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 20083 грн 69 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 6122 грн 99 коп. та заборгованості за процентами - 13960 грн 70 коп.
На виконання умов договору ОСОБА_1 сплачено 142 грн 99 коп., які зараховані на оплату відсотків.
У пункті 1.5.1. договору сторони погодили знижену процентну ставку 0,01% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.4 договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідує за датою закінчення такого строку.
У пункті 1.5.2. договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90 % в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в п.п. 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. п. 4.1.- 4.6. договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль, з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Оскільки ОСОБА_1 в межах строку кредитування здійснено оплату відсотків у сумі 142 грн 99 коп. до кредитних правовідносин застосовується стандартна відсоткова ставка в розмірі 1,90 % в день, оскільки відповідачем не виконано умови п.1.5.1. договору.
Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що позивачем у період з 20 червня 2020 року по 20 липня 2020 року до відповідача застосовувалася знижена відсоткова ставка 0,01 % в день, таким чином, відсотки за користування кредитом в межах погодженого сторонами строку, а саме з 20 червня 2020 року по 20 липня 2020 становлять 19 грн 50 коп. (із розрахунку 6500 грн 00 коп. х 0,01 % х 30 днів) (а.с. 10).
Проте, у пункті 4.1. договору сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. - 4.5. договору.
Споживач у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3. договору (п. 4.2. договору).
Отже, сторонами погоджено автопролонгацію договору на строк, визначений у п.п. 1.4., 1.5.2. договору.
Оскільки, станом на день закінчення кредитного договору в ОСОБА_1 була наявна заборгованість по тілу кредиту в сумі 6122 грн 99 коп. строк дії договору продовжено на 90 днів зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 1,90 % в день.
Таким чином, відсотки за користування кредитом в межах автопролонгованого періоду, а саме з 21 липня 2020 року по 21 жовтня 2020 року становлять 10 470 грн 31 коп. (із розрахунку 6122 грн 90 коп. х 90 днів х 1,90 %).
На погашення відсотків ОСОБА_1 сплачено 142 грн 99 коп., відтак загальний розмір відсотків за користування кредитом складає 10346 грн 51 коп. (19 грн 50 коп. + 10 470 грн 31 коп. – 142 грн 99 коп.), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ».
Доданий до апеляційної скарги розрахунок заборгованості колегією суддів не приймається як доказ, оскільки останній поданий з порушенням вимог ст. 367 ЦПК України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
Відповідно до частини 13 статті 141ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 74,11 % (10346 грн 51 коп. (сума задоволених апеляційних вимог) х 100 % : 13960 грн 70 коп. (сума заявлених апеляційних вимог)) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягає компенсації 2983 грн 69 коп. (4026 грн х 74,11 % : 100 %) судового збору за апеляційний перегляд справи та при частковому задоволенні позову на 82,00 % (16469 грн 50 коп. (сума задоволених вимог) х 100 % : 20083 грн 69 коп. (ціна позову)), із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягає компенсації 2200 грн 88 коп. (2684 грн х 82,00 % : 100 %) фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, виходячи із суми позову, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - Шпичак Карини Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2023 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати і прийняти нову постанову щодо даних вимог.
Змінити рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2023 року в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 2543462 від 20 червня 2020 року, яка складається із заборгованості за відсотками в сумі 10346 грн 51 коп.
В задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 2200 грн 88 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2983 грн 69 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий - | В. І. Криворотенко

Судді: О. М. Черних 

А. М. Худик