Справа № 163/1177/26  Провадження №33/802/815/26 | Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
представника Волинської митниці – Мазурика Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Крючкова Віталія Олексійовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 09 липня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , директора ТОВ «ФЕРАЛ+» (код ЄДРПОУ 44979935), РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України,

В С Т А НО В И В:

Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 09.07.2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 35323 (тридцять п`ять тисяч триста двадцять три) гривні 51 копійка. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він перебуваючи на посаді директора ТОВ «ФЕРАЛ+» (код ЄДРПОУ 44979935), під час митного оформлення товару «вантажний автомобіль, б/у, марка - MERCEDES-BENZ, модель – ATEGO, календарний рік виготовлення – 2011, модельний рік виготовлення – 2011» за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 25.01.2024 року № 24UA205170001885U0 вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів в загальній сумі 35323,51 гривень шляхом подання митному органу сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AS 1514763 від 22.01.2024 року, який не був підтверджений зазначеною у ньому митницею у м.Кульце Республіки Польща та не був зареєстрований у Системі обробки даних – Електронній сервісній книзі, і став підставою для неправомірного застосування преференційного режиму, заявленого у зазначеній митній декларації, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.485 МК України (а.с.76-79).
В поданій апеляційній скарзі захисник Крючков В.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважає її протиправною та необґрунтованою, такою, що прийнята з істотним порушенням норм МК України, КпАП України, Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції поклав тягар доведення добросовісності на сторону захисту, визнав достатнім для встановлення прямого умислу лист іноземного митного органу про непідтвердження та відсутність реєстрації одного сертифіката з перевезення товару EUR.1, ототожнив економічну зацікавленість покупця товару та відсутність претензій до продавця з доведеним прямим умислом керівника підприємства-імпортера, а також безпідставно відмовив стороні захисту у відкладенні розгляду справи, позбавивши її можливості зібрати та подати докази в умовах проходження заявником військової служби за призовом під час мобілізації.
Просить скасувати постанову Любомльського районного суду Волинської області від 09.07.2026 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст.485 МК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.83-87).
В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Крючков В.О., будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи не з`явилися. 
ОСОБА_1 будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. 
Від захисника на електронну адресу апеляційного суду 15.09.2026 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю його участі у невідкладних слідчих діях, проведення яких призначено на той самий час та участь у яких не може бути перенесена (а.с.115). 
Суд не вважає зазначені в клопотанні обставини неявки захисника поважними та такими, що дають підстави для задоволення клопотання про відкладення, оскільки на підтвердження зазначених обставин захисником не надано жодних документів. 
Окрім цього апеляційний суд звертає увагу на наступне. 
Матеріали справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України разом із апеляційною скаргою надійшли до апеляційного суду 31.07.2026 року. Судове засідання було призначене на 10 годину 20 хвилин 06.08.2026 року про що ОСОБА_1 та його захисник Крючков В.О. належним чином було повідомлено судом ще 03.08.2026 року (а.с.91, 92). На адресу апеляційного суду 05.08.2026 року від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях у справах про порушення митних правил (а.с.95-96). 
Апеляційний розгляд було відкладено на 10 годину 10 хвилин 25.08.2026 року про що ОСОБА_1 та його захисник Крючков В.О. належним чином було повідомлено судом (а.с.98, 99). На адресу апеляційного суду 24.08.2026 року від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поїздкою за кордон на час основної щорічної відпустки адвоката (а.с.102-103). 
Апеляційний розгляд було відкладено на 10 годину 10 хвилин 10.09.2026 року про що ОСОБА_1 та його захисник Крючков В.О. належним чином було повідомлено судом (а.с.105, 106). На адресу апеляційного суду 09.09.2026 року від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях у справах про порушення митних правил (а.с.109-110). 
За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин суд сприймає таку поведінку ОСОБА_1 та його захисника виключно як намагання затягнути розгляд справи.
А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності  ОСОБА_1 та його захисника Крючкова В.О.,відповідно до вимог ст.268 КпАП України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги; заслухавши думку представника Волинської митниці, який заперечив доводи апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін; приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Згідно із вимогами ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність; чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.485 МК України вказаних вимог закону дотримався.
Висновок місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.
Суддя в оскаржуваній постанові проаналізував всі докази і дав кожному з них належну юридичну оцінку, вказавши які обставини ними підтверджуються чи спростовуються, та прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.
Доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю доказів у справі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що факт ввезення на митну територію України в адресу ТОВ «ФЕРАЛ+» (код ЄДРПОУ 44979935) товару «вантажний автомобіль, б/у, марка -MERCEDES-BENZ, модель – ATEGO, календарний рік виготовлення – 2011, модельний рік виготовлення – 2011» і випуск його у вільний обіг підтверджується копією митної декларації типу ІМ40ДЕ від 25.01.2024 року№ 24UA205170001885U0. 
Товар заявлений у митному режимі імпорт, його продавцем і відправником зазначена німецька компанія «Ferdinand Edelberg Auto- und Ersatzteilhandel, Import und Export». 
Декларування товару здійснював ОСОБА_1 , який водночас обіймав посаду керівника фірми отримувача товару ТОВ «ФЕРАЛ+», що підтверджується витягом з АІС «Податковий блок». 
У графі 36 митної декларації заявлена преференція при сплаті мита за митне оформлення товару за кодом 410 (Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС).
Преференція заявлена на підставі сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AS 1514763 від 22.01.2024 року, у якому органом його видачі зазначено митницю в Кельце Республіки Польща.
На вчинений Держмитслужбою запит Управління податкової адміністрації у м.Кельце Республіки Польща листом від 08.01.2026 року №2601-IOA.4331.132.2025 року повідомило, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AS 1514763 від 22.01.2024 року не був підтверджений, зазначеною у ньому митницею в м.Кельце, та не був зареєстрований у Системі обробки даних – Електронній сервісній книзі у м.Кельце. 
З огляду на таку інформацію начальник УК та АМП Волинської митниці у доповідній записці від 05.02.2026 року № 15/15-03/1491 констатувала, що зазначений сертифікат з перевезення товару EUR.1 не відповідає вимогам ст.16 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження. 
Цією ж доповідною запискою визначено суми митних платежів, що підлягають доплаті до Державного бюджету за митною декларацією типу ІМ40ДЕ 25.01.2024 року № 24UA205170001885U0, а саме всього 35 323,51 гривень, у тому числі: ввізне мито – 29 436,26 гривень, ПДВ – 5 887,25 гривень.
Аналогічна сума недоборів митних платежів за аналізованою по справі митною декларацією встановлена проведеною Волинською митницею в порядку ст.ст.345-354 МК України стосовно ТОВ «ФЕРАЛ+» документальною невиїзною перевіркою, що підтверджується Актом від 11.06.2026 року № 61/26/7.3-19/17/44979935.
Згідно із ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно із ч.2 ст.459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил … при вчиненні таких порушень підприємствами можуть бути посадові особи цих підприємств.
Пунктом 43 ст.4 МК України визначено, що посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.
Отже, в силу вище наведених норм митного законодавства ОСОБА_1 є належним суб`єктом відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.
Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, -
За змістом ст.10 КпАП України визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Судом першої інстанції у оскаржуваній постанові вірно зазначено, що досліджені у справі докази у своїй сукупності достатньо підтверджують той факт, що переміщення в адресу ТОВ «ФЕРАЛ+» і випуск у вільний обіг товару за аналізованою по справі митною декларацією типу ІМ40ДЕ відбулося з використанням сертифіката з перевезення товару EUR.1, видача якого за результатами проведеної перевірки компетентним органом Республіки Польща підтверджена не була, що свідчить про безпідставність заявлення в митній декларації преференції за кодом 410 і, як наслідок, неправомірного звільнення від сплати митних платежів в обсязі, передбаченому чинним законодавством України. 
Таким чином, оцінивши дослідженні по справі докази у їх сукупному та логічному взаємозв`язку, а також норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про повну доведеність поза будь-яким розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 як керівника ТОВ «ФЕРАЛ+» у вчиненні передбаченого ст.485 МК України порушення митних правил.
Дослідивши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що в цьому провадженні про порушення митних правил за ст.485 МК України встановлено та обґрунтовано доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.
Митним органом доведено належними і достатніми доказами, а судом належно обґрунтовано у постанові, що ОСОБА_1 є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, та вчинив дії, що складають об`єктивну сторону ст.485 МК України.
Враховуючи вищенаведені та зібрані по справі докази апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, та призначив стягнення, яке відповідає вимогам митного законодавства, а тому підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, на що вказує апелянт в своїй апеляції, немає.
Одним із мотивів для скасування оскаржуваної постанови захисник зазначає безпідставність відмови суду першої інстанції у відкладенні розгляду справи, внаслідок чого, на його думку, сторону захисту було позбавлено можливості зібрати та подати докази з огляду на проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, оскільки вони не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, а реалізацію своїх прав та інтересів у суді доручив адвокату Крючкову В.О.
При цьому вперше призначений розгляд справи на 07.05.2026 року було відкладено саме за клопотанням адвоката Крючкова В.О. у зв`язку з його вступом у справу, необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та підготовки до здійснення захисту. Наступне судове засідання було призначено на 10 годину 09.07.2026 року.
Отже, після вступу у справу захисник мав у своєму розпорядженні понад два місяці для ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції, визначення обсягу доказів, які необхідно отримати та подати суду, а також для вчинення інших необхідних процесуальних дій. Водночас протягом зазначеного періоду стороною захисту не було подано до суду письмових заперечень по суті обставин, викладених у протоколі, не зазначено конкретних обставин, з якими сторона захисту не погоджується, та не подано доказів на їх спростування.
Посилання захисника на проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації саме по собі не свідчить про неможливість реалізації стороною захисту своїх процесуальних прав та виконання необхідних для захисту процесуальних дій. ОСОБА_1 залучив адвоката для представництва та захисту своїх інтересів, а тому обставини проходження ним військової служби не позбавляли захисника можливості ознайомитися з матеріалами справи, визначити правову позицію, зібрати та подати докази, а за необхідності – належним чином обґрунтувати відповідні клопотання.
Крім того, у клопотанні про відкладення розгляду справи захисник не конкретизував, які саме докази він має намір зібрати та подати суду, у чому полягає їх значення для вирішення справи, де вони знаходяться, а також які саме об`єктивні обставини перешкодили стороні захисту зібрати та подати такі докази протягом часу, який залишався до судового засідання. Не наведено і конкретного строку, необхідного для вчинення відповідних процесуальних дій.
Таким чином, твердження апелянта про те, що відмова у відкладенні розгляду справи позбавила сторону захисту можливості зібрати та подати докази, є припущенням, оскільки фактичних даних, які б свідчили про існування конкретних доказів, отримання яких було об`єктивно неможливим до призначеного судового засідання, матеріали справи не містять.
При цьому реалізація права на захист передбачає не лише надання стороні можливості користуватися процесуальними правами, а й необхідність добросовісного їх здійснення. Саме по собі формальне посилання на необхідність додаткового часу для збору доказів без зазначення конкретних доказів, джерел їх отримання, обставин, які ними можуть бути підтверджені, та причин неможливості їх подання раніше не може бути достатньою підставою для неодноразового відкладення судового розгляду.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовано виходив із відсутності конкретних та поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали стороні захисту реалізувати свої процесуальні права. При цьому право ОСОБА_1 на захист не було обмежено, оскільки його інтереси у суді представляв обраний ним захисник, якому було надано достатній час для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки до її розгляду.
Враховуючи зазначене, судом першої інстанції було створено сторонам у справі належні умови для реалізації процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КпАП України, а тому на думку апеляційного суду, право на захист порушено не було. 

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу апеляційного суду, так як не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом. 
Апеляційний суд вважає, що усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення  ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.485 МК України.
Постанова судді є законною та такою, що винесена відповідно до вимог МК України і КпАП України, а підстави для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.294 КпАП України, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Крючкова Віталія Олексійовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 09 липня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду      Гапончук В.В.