ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 462/8158/24
провадження № 61-1277св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І., 

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Львівгаз»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року в складі колегії суддів Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Львівгаз» (далі - АТ «Львівгаз») про стягнення коштів.
Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . 02 травня 2022 року він здійснив зайву переплату коштів в сумі 20 000,00 грн (двома платежами: 16 000,00 грн та 4 000,00 грн) за доставку (розподіл) природного газу до його квартири. 02 червня 2023 року він звернувся до АТ «Львівгаз» із заявою про проведення перерахунку та повернення зайво сплачених коштів, на що отримав відповідь від 20 червня 2023 року № 790-Лв-12577-0623, що залишок коштів на особовому рахунку НОМЕР_1 за доставку (розподіл) природного газу, який на 15 червня 2023 року становить 12 258,29 грн, буде зараховано на наступні платежі.
Однак змінився постачальник природного газу -ТОВ «Газмережі» (правонаступник АТ «Львівгаз»), який 19 грудня 2023 року повідомив позивача про наявний борг по особовому рахунку НОМЕР_1 за розподіл спожитого газу в сумі 2 882,57 грн.
28 грудня 2023 року та 07 травня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявами про повернення коштів, однак отримав відповідь, що повернення коштів буде здійснюватися в порядку черги. Дотепер кошти в сумі 12 258,29 грн не повернуті, тому відповідач повинен також компенсувати втрати від знецінення коштів на підставі статті 625 ЦК України та відшкодувати моральну шкоду.
Просив суд стягнути з АТ «Львівгаз» на його користь 12 258,29 грн основного боргу, 3 % річних в розмірі 910,24 грн, інфляційні втрати з 02 травня 2022 року до 22 жовтня 2024 року в розмірі 3 383,50 грн, моральну шкоду в розмірі 20 500,00 грн та судові витрати.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Львівгаз» про стягнення коштів передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.
Ухвала мотивована тим, що позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова посилаючись на частину п`яту статті 28 ЦПК України, згідно з якою позови про захист прав споживачів можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Разом з тим, позивачем не обґрунтовані позовні вимоги нормами Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом визначення, яке право споживача порушено відповідно до статті 21 Закону, жодних позовних вимог, що стосуються захисту прав споживача, позивачем не заявлено. Предметом позову в цьому випадку є стягнення грошових коштів, які, на думку позивача, безпідставно набуті відповідачем в порядку статті 1212 ЦК України, що не узгоджується із положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».
Отже, мають діяти правила загальної підсудності згідно зі статтею 27 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. АТ «Львівгаз» знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Золота, 42, що перебуває за межами територіальної юрисдикції Залізничного районного суду м. Львова.
Короткий зміст ухвали апеляційного суду
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року закрито.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що Шевченківський районний суд м. Львова ухвалою від 20 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, для сплати судового збору в десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а в подальшому, у зв`язку з невиконанням вимог суду (неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк), ухвалою від 31 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною і повернув позивачу. Ухвала суду про повернення позовної заяви позивачем не оскаржувалась, а відтак є чинною.
З наведеного слідує, що у зв`язку із поверненням позивачу позовної заяви, відсутнє провадження у справі за цією позовною заявою. Таким чином, за наявності нескасованої ухвали суду про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу перегляд в апеляційному порядку ухвали суду про передачу справи за підсудністю як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, є неможливим, у зв`язку з відсутністю звернення позивача, поданого відповідно до цього Кодексу (відсутністю позовної заяви), тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року підлягає закриттю на підставі статті 362 ЦПК України.
Подібний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20).
Аргументи учасників справи
28 січня 2026 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язкузвернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року про закриття провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що правовідносини усправі № 127/18513/18, на постанову Великої Палати Верховного Суду в якій послався апеляційний суд, не є подібними правовідносинам, які виникли у справі, що переглядається, оскільки в тій справі розглядалося питання щодо предметної юрисдикції, а у справі, що переглядається, - про передачу за територіальною підсудністю. 
З`ясуванняпредмету позову мало відбутись в процесі розгляду справи по суті вимог, підстави позову- в засіданні з участю сторони позивача.
Апеляційнимсудом не вказано, який саме пункт статті 362 ЦПК України застосований.
Апеляційнийсуд не мав повноважень закрити провадження і за статтею З74 ЦПК України. Закриття провадження можливе лише за умови, якщо визнано нечинним рішення суду першої інстанції.
Як приклад, Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 466/7823/22 зазначив, що апеляційнийсуд не має процесуальних повноважень залишати зустрічний позов без розгляду на підставі пропуску строку його подання, якщо суд першої інстанції вже ухвалив рішення по суті заявлених зустрічних позовних вимог.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року. 
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду
Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі Delcourt v. Belgium від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі Hoffmann v. Germany від 11 жовтня 2001 року).
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд(див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 2-7985/2003 (провадження № 61-9312сво22)).
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).
У постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 (провадження 
№ 14-139цс24) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «повноваження суду апеляційної інстанції вичерпним способом визначені та врегульовані в ЦПК України. Надання повноважень суду апеляційної інстанції на ухвалення певних процесуальних рішень з підстав, не передбачених процесуальним законом, є порушенням принципу законності, який полягає в обов`язку суду неухильно дотримуватися у своїй діяльності приписів Конституції та законів України. Ненадання певних повноважень суду апеляційної інстанції не можна розцінювати як прогалину у праві, що виключає можливість формулювання судом правила поведінки, яке розширює повноваження апеляційного суду в неправовий спосіб. Принцип інстанційності покладений в основу побудови судової системи в Україні, а очевидна відмінність у призначенні суду апеляційної інстанції та суду касаційної інстанції впливають на те, що суд апеляційної інстанції не має повноважень для закриття апеляційного провадження як помилково відкритого, за наявності ухвал про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у випадку, коли установлено відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення вже після відкриття апеляційного провадження у справі, заявник не довів поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а отримання ним вперше копії оскаржуваного судового рішення у день, зазначений ним, матеріалами справи не підтвердилося». 
У справі, що переглядається:
ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова;
ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви, а в зв`язку з невиконанням вимог суду ухвалою від 31 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернено позивачу. Ухвала про повернення позовної заяви позивачем не оскаржувалась;
11 квітня 2025 року позивач оскаржив ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року, просив її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, покликаючись на те, що її копію він не отримував, про ухвалу дізнався лише 01 квітня 2025 року після повернення йому позовної заяви відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року;
апеляційний суд ухвалою від 16 квітня 2025 року поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, відкрив апеляційне провадження;
апеляційний суд вважав, що за наявності неоскарженої та чинної ухвали суду про повернення позовної заяви позивачу, перегляд в апеляційному порядку ухвали суду про передачу справи за підсудністю є неможливим, у зв`язку з відсутністю провадження у справі за цією позовною заявою, тому є підстави для застосування статті 362 ЦПК України і закриття апеляційного провадження у справі;
апеляційний суд не врахував, що забезпечення апеляційного оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні. Особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд. Визначений у статті 362 ЦПК України перелік підстав для закриття апеляційного провадження є вичерпним і такої підстави для закриття апеляційного провадження як наявність нескасованої ухвали суду про повернення позовної заяви позивачу процесуальним законом не передбачено;
колегія суддів враховує, що предметом апеляційного розгляду за скаргою позивача на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року є вирішення процесуального питання визначення територіальноїпідсудності для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі. При цьому апеляційний суд не обґрунтував обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість вирішення питання щодо відкриття провадження за вказаним позовом ОСОБА_1 Залізничним районним судом м. Львова за наслідком скасування оскарженої ухвали та направлення справи для продовження розгляду до цього суду. Тому апеляційний суд помилково послався як на подібний висновок, який зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), аналізуючи засади касаційного оскарження.
За таких обставин рішення апеляційного суду про закриття апеляційного провадження не узгоджується із завданнями цивільного судочинства та засадами апеляційного оскарження, що унеможливлює і застосування в цій ситуації статті 362 ЦПК України за аналогією закону, а розширеному тлумаченню ця норма процесуального закону не підлягає.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України). 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати, передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року скасувати.
Справу № 462/8158/24 передати до апеляційного суду для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко