СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/24173/26
пр. № 3/759/6123/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова Іванна Юріївна, розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який здобув середню освіту, офіційно непрацевлаштований, неодружений, не має місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
01.09.2026 до Святошинського районного суду м. Києва з УПП в м. Києві ДПП надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2026 для розгляду даної справи визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №754321 від 25.08.2026 встановлено, що 25.08.2026 о 01 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 6, водій ОСОБА_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, будучи особою, на яку упродовж року накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП (постанова ЕНА №5930213 від 13.10.2025), керував транспортним засобом BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 .
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими як порушення вимог п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У суді ОСОБА_1 свою вину визнає у повному обсязі та підтверджує викладені у складеному щодо нього протоколі обставини. Вказує, що відпочивав у компанії, коли у друзів виникла необхідність у поверненні додому, оскільки вже розпочалася комендантська година, він погодився підвести друзів на своєму авто BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 , однак по дорозі його зупинили працівники патрульної поліції. Під час спілкування із поліцейськими останні виявили, що він не має посвідчення водія, а тому розпочали оформлення щодо нього адміністративних матеріалів. Підтверджує, що у жовтні 2025 року його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, станом на день розгляду справи він так само не має посвідчення водія.
Суддя, взявши до уваги викладене у матеріалах провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , вислухавши пояснення останнього, дослідивши долучені до протоколу відеозаписи із нагрудних камер працівників патрульної поліції, доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписи ст. 280 КУпАП закріплюють, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Приписами ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Згідно з приписами п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
У свою чергу, винуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння встановлюються за результатами оцінки доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується наданими суду матеріалами у їх сукупності, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №754321 від 25.08.2026, складеним відносно ОСОБА_1 ; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5930213 від 13.10.2025; відеозаписами із нагрудних камер працівників патрульної поліції серії БК 475446, 477745.
Наведені докази узгоджуються між собою та із поясненнями самого ОСОБА_3 , є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення.
Таким чином, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення, а тому він підлягає адміністративній відповідальності за його вчинення.
Крім того, суддя погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_1 саме за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки до матеріалів провадження долучено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5930213 від 13.10.2025, з якої вбачається, що 13.10.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. 00 коп. Таким чином, ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що передбачена відповідальність саме ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , його вік, характер вчиненого ним адміністративного правопорушення, систематичність протиправної поведінки, наявність вини останнього у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а також ту обставину, що упродовж 11 місяців після притягнення його до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не вжив заходів задля отримання посвідчення водія та правомірного керування транспортним засобом, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У ході судового розгляду обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 є щире каяття, водночас обставин, які б обтяжували відповідальність останнього суддею не встановлено.
Таким чином, враховуючи наведене, суддя доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу. 
Щодо можливості застосування до ОСОБА_1 як особи, яка не отримувала у передбачений законом спосіб посвідчення водія, адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами суддя звертає увагу на таке. 
У Рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (пп. 4.1 п. 4).
Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності (пп. 4.2 п. 4).
У постанові від 04.09.2023 у справі №702/301/20 Верховний Суд витлумачив, що підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання. При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. 
Таким чином, суддя доходить висновку, що стосовно ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
У той же час, суддя не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки до матеріалів справи не долучено відомостей, які б свідчили, що транспортний засіб BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 на праві власності.
Так, в абзаці четвертому п. 28 Постанови №14 ВСУ роз`яснив, що оплатне вилучення транспортного засобу не може бути застосоване щодо особи, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
Призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, на переконання судді, є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
У порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 665 грн. 60 коп.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 40-1, ч. 5 ст. 126, 245, 251, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути із  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 грн. 60 коп.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження постанови.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя         Єросова І.Ю.