П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/225/20
Провадження № 22-ц/4815/1330/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Хлуд І.П.,
з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 адвоката Казмірчук Марії Михайлівни на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2026 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії заступника начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

в с т а н о в и в:
13 квітня 2026 року представник заявника звернувся до суду зі скаргою, у якій просив:
- визнати протиправними дії заступника начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відмови у знятті арешту з майна ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження №62846446;
- скасувати відмову заступника начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, оформлену письмовим рішенням, у знятті арешту з майна ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_2 , накладений постановою від 19 серпня 2020 року в межах виконавчого провадження №62846446;
- зобов`язати заступника начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вчинити всі необхідні дії щодо скасування обтяжень, внесених до відповідних державних реєстрів, у тому числі заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог скаржником зазначено, що 18 серпня 2020 року заступником начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Журавським Н.М. було відкрито виконавче провадження №62846446 на підставі виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання його дитини ОСОБА_2 винесено постанову про арешт всього майна боржника. Однак станом на сьогодні правові підстави для подальшого застосування такого заходу примусового виконання, як арешт майна, відсутні, та як заборгованість зі сплати аліментів відсутня, від виконання свого обов`язку зі сплати аліментів він не ухиляється. Проте, вимоги про зняття арешту державним виконавцем йому було відмовлено, що позбавляє його можливості повноцінно реалізовувати гарантоване Конституцією України право власності в частині розпорядження належним йому на праві власності майном.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2026 року у задоволені скарги ОСОБА_2 на дії заступника начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовлено.

13 травня 2026 року представник апелянта адвокат Казмірчук Марія Михайлівна, що діє в інтересах  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2026 року, вважає її такою, що постановлено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин по справі, у зв`язку з чим вказану ухвалу суду просить скасувати повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у межах виконавчого провадження №62846446 постановою державного виконавця від 19 серпня 2020 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 .
Станом на 01.04.2026 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджує довідкою органу державної виконавчої служби.
Вказуючи, що суд першої інстанції формально застосував положення пункту 7 частини 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», та не врахував правову природу арешту майна та принцип пропорційної втручання у право власності.
Зокрема, звертає увагу, що арешт унеможливлює розпорядження належною йому земельною ділянкою, що суттєво обмежує його право власності, покликаюсь на ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про намір приховати майно, відчуження майна з метою уникнення виконання рішення та ризик невиконання аліментних зобов`язань у майбутньому.

03 червня 2026 року на адресу Рівненського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Узагальнені доводи і заперечення відзиву зводяться до того, що на момент вирішення питання про зняття арешту боржник не надав відомостей про альтернативні джерела доходів для виконання рішення про стягнення аліментів.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 червня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_2  на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
19 серпня 2020 року заступником начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Журавським Н.М. винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника, відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».
З довідки Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02 квітня 20226 року №13676, виданої ОСОБА_2 вбачається, що станом на 01 квітня 2026 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа №562/225/20 від 07.08.2020 р. починаючи з 03.02.2020 по грудень 2023 року боржником не здійснювались регулярні платежі, зокрема станом на грудень 2020 року наявна переплата у розмірі 999.65 грн., з січня 2021 по грудень 2021 була заборгованість 18 730.80 грн.; з січня по грудень 2022 року наявна заборгованість 31 382.57 грн.; з січня по грудень 2023 року наявна заборгованість 50 248.06 грн.; з січня по грудень 2024 року 87 481.06 грн.; з січня по грудень 2025 року наявна заборгованість 137 546.56 грн.; з січня по березень 2026 року була заборгованість 153 885.31 грн. (повністю погашена в березні).
Встановлено, що в порядку ст. ст. 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження» з метою виявлення джерел отримання доходів боржника державним виконавцем було сформовано відповідні запити до Пенсійного фонду України №326104369 від 31.03.2026, №268175754 від 12.05.2025, №199548727 від 10.04.2024, №184304043 від 11.12.2023 та Державної податкової служби України №322915979 від 19.03.2026 р., згідно отриманих відомостей встановлено, що боржник у трудових відносинах не перебуває, офіційні доходи відсутні.
Відмовляючи у задоволенні скарги  ОСОБА_2 на дії заступника начальника Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, суд першої інстанції вірно керувався статтями 447 - 451 ЦПК України, статтями 18, 56, 59, 61 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив з того, що за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів така заборгованість щомісяця існувала з лютого 2020 року та була повністю погашена лише в березні 2026 року.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що дії державного виконавця щодо залишення земельної ділянки під арештом є правомірними. Суд вірно зазначив, що відсутність заборгованості у боржника не є самостійною підставою для зняття арешту з майна для даного виду стягнення (періодичні платежі), а останнім не доведено, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Доводи апеляційної скарги є внутрішньо суперечливими. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставин, які б свідчили про відчуження майна з метою уникнення виконання рішення суду та одночасно посилається на те, що арешт унеможливлює розпорядження належним йому майном та впливає на його матеріальний стан.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення пункту 7 частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», зазначена норма є спеціальною та застосовується саме до випадків стягнення періодичних платежів, до яких належать аліменти. Метою такої правової конструкції є забезпечення можливості звернення стягнення на майно боржника до повного погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, оскільки аліментні зобов`язання мають тривалий характер, а заборгованість може виникати періодично.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зняття арешту з майна з огляду на те, що саме на боржника покладається обов`язок довести наявність реального способу виконання рішення суду, який би забезпечував належну та своєчасну сплату аліментів без застосування заходів примусового виконання.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2026 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Казмірчук М.М.
Керуючись ст.ст. 19, 58, 60, 62, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Казмірчук Марії Михайлівни залишити без задоволення.
Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий        Боймиструк С.В.

Судді: Хилевич С.В.

Шимків С.С.