ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5335/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТА ТУР" до Полтавської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, а також картки відмови, 
В С Т А Н О В И В:

Адвокат Карнарук Анатолій Васильович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТА ТУР" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської митниці, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості товарів № UA806020/2026/000011/2 від 09.04.2026;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA806020/2026/000046 від 09.04.2026 року, видану Полтавською митницею.
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на протиправність оспорюваного рішення та картки відмови, оскільки для митного оформлення товару митному органу були надані усі необхідні документи, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість такого товару. На переконання позивача, рішення митниці про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, оскільки митним органом не наведено підстав, що у достатній мірі свідчили б про свідоме заниження декларантом митної вартості.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/5335/26. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
До суду надійшло клопотання представника Полтавської митниці про вихід із спрощеного провадження та призначення справи до розгляду у порядку загального позовного провадження у справі №440/5335/26 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТА ТУР" до Полтавської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 
19 травня 2026 до суду надійшов відзив Полтавської митниці на позовну заяву, у якому представник митного органу просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що До митного оформлення декларантом надано накладну СМГС від 24.03.2026 №00002879. Накладна СМГС є документом установленої форми та являє собою письмову угоду про перевезення вантажу, яка укладається відправником і залізницею на користь третьої сторони – вантажоодержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії, унесення належної проїзної плати та інших платежів за перевезення. В графі 23 СМГС наданої до митного оформлення зазначено, що платником провізних платежів виступає "ПКП ООО "ЗИК САНДОМИР" згідно договору № 18/2024-ЦЮ від 02.01.2024, проте до митного оформлення вищезазначений договір не подано. Також, в накладній СМГС не заповнено розділ по розрахунку провізних платежів, що не дає можливості митному органу впевнитись в достовірності наданих відомостей про суми транспортних витрат за перевезення вантажу залізничним транспортом. За джерело інформації для коригування заявленої декларантом митної вартості підрозділом митного оформлення взята митна вартість товарів раніше визнаних митними органами митних вартостях згідно цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, яка співставлена за описом оцінюваних товару "Шини гумові, нові, для вантажних автомобілів, з індексом навантаження більш як 121:шина нова вантажна: розмірами 315/70R22, 315/80R22.5, 385/65R22.5" за тим же кодом товарів згідно УКТЗЕД 4011209000, країною походження CN, країною відправлення CN, умовою поставки FOB, та вагою товарунетто14940 кг у кількості 208 шт. За основу для обрахунку митної вартості взято інформацію щодо вартості товару згідно з ЕМД від 15.01.2026 № 26UA100330400430U2 з рівнем митної вартості 216,917 дол. США за шт. У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного прийнято рішення про коригування митної вартості від 09.04.2026 № UA806020/2026/000011/2.
У відповіді на відзив на позовну заяву, що зареєстрована в суді 22.05.2026, позивач наполягає на тому, ТОВ "АЛТА ТУР" було надано Полтавській митниці для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України. 
У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що представник сторони позивача у відповіді на відзив наполягає, що подані до митного контролю товаросупровідні та комерційні документи Полтавська митниця мала розглядати у комплексі. Водночас, надаючи пояснення сторона позивача розглядає кожну окрему неточність чи розбіжність виявлену митницею у поданих документах трактує як таку, що вона не може бути окремою підставою для невизнання задекларованої митної вартості. У противагу стороні позивача слід зазначити, що Полтавською митницею спірне рішення про коригування митної вартості прийняте саме із урахуванням усіх виявлених розбіжностей та неточностей, за результатами опрацювання яких не визнано задекларовану митну вартість. Представник сторони позивача не надав будь-яких аргументів із урахуванням фактичних обставин справи №440/16856/25, що спірне рішення Полтавської митниці обґрунтоване на альтернативному способі визначення митної вартості, на ненаданні декларантом додаткових документів. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.
Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Судом встановлено, що 12 липня 2024 року між JOYALL (WEIHAI) CO., LTD (продавець), та ТОВ "АЛТА ТУР" (покупець) було укладено Договір № AT0107GQ49 (надалі – Контракт). 
Відповідно до підпункту 1.1 даного Контракту Договору Продавець продає, а Покупець купує Шини та покришки пневматичні гумові нові (в подальшому "Товар") в кількості, за цінами і на умовах, згідно Інвойсів на кожну партію поставки товару, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Згідно до Додаткової угоди № 2 від 01.01.2026 року до Контракту пункт 2.1. викладений в наступній редакції:
2.1. Продавець поставляє Товар на умовах FOB м. Циндао, Китай, що вказується в рахунках на оплату (проформа – інвойс, комерційний інвойс) відповідно до правил Інкотермс – 2010.
Пункт 2.2. Продавець здійснює поставку Товару протягом 30 календарних днів після надходження 30 % попередньої оплати відповідно до проформи – інвойсу на розрахунковий рахунок Продавця.
Пункт 2.3. Продавець зобов`язаний надати Покупцю: проформу – інвойс – 3 прим.; комерційний інвойс – 3 прим.; сертифікат походження.
Пункт 3.1. Оплата Товару здійснюється наступним чином:
- 30 % від загальної суми комерційного інвойсу на кожну партію поставки Товару сплачує Покупець на умовах попередньої оплати за Товар відповідно до виставленого Продавцем проформи – інвойсу. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Продавця.
На виконання умов Контракту в адресу компанії JOYALL (WEIHAI) CO., LTD за платіжною інструкцією в іноземній валюті № 93 від 25.11.2025 року ТОВ "АЛТА ТУР" було сплачено суму передоплати у розмірі $11160,00 доларів США (30 % від загальної суми $36870,00 доларів США без урахування вантажно–розвантажувальних робіт (операцій) з контейнером) відповідно до виставленого проформа-інвойс №АТ50511GQ90 від 21.11.2025 року.
Після виготовлення шин вони були завантажені у контейнер 08.01.2026 року (пакувальний лист (Packing list) №АТ50511GQ90 від 08.01.2026 року) і направлені у морський порт для відправлення в Україну.
В рамках даного Контракту Продавцем було поставлено Покупцеві товар: "Шини пневматичні гумові нові, зимові, для вантажних автомобілів, з індексом навантаження більш як 121, в асортименті:
G202 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 94 шт.; А8 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 20 шт.; А888+ розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 12 шт. А702 розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 8 шт.; А608+ розмір 315/80R22.5-20 157/154L в кількості 20 шт.; А601 385/65R22.5-24 164J в кількості 40 шт., А610 385/65R22.5-24 164К в кількості 20 шт., всього 214 шт. –
Виробник JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LTD, Країна походження Китай, придбані за ціною договору за 36870,00 $ (доларів США).
Після завантаження шин у контейнер Продавцем JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LTD було виставлено ТОВ "АЛТА ТУР" рахунок (Commercial Invoice) №АТ50511GQ90 від 08.01.2026 року на загальну суму $36870,00 доларів США за товар в загальній кількості 214 одиниць (в тому числі оплата сертифікації шин в розмірі $336,00 доларів США та вантажно – розвантажувальні операції з контейнером в розмірі $290,00 доларів США).
12.01.2026 року контейнер з шинами було погружено на морське судно (MSC KALINA), номер рейсу цього судна (GL602W) та виписаний коносамент (Bill of Lading) на здійснення морського перевезення коносамент (Bill of lading) MEDUWA270026 від 12.01.2026 року.
10.03.2026 року платіжною інструкцією в іноземній валюті № 101 було сплачено нерезиденту залишок вартості товару за рахунком (Commercial Invoice) № №АТ50511GQ90 від 08.01.2026 року в розмірі $25710,00 доларів США (з урахуванням вартості сертифікації шин в розмірі $336,00 долари США та вантажно –розвантажувальних робіт (операції) з контейнером) в розмірі $290,00 доларів США). 
08.04.2026 року декларантом ТОВ "АЛТА ТУР" до Полтавської митниці була подана митна декларація № 26UA806020002747U5 на товари: "Шини пневматичні гумові нові, для вантажних автомобілів, з індексом навантаження більш як 121, в асортименті: G202 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 94 шт.; А8 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 20 шт.; А888+ розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 12 шт. А702 розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 8 шт.; А608+ розмір 315/80R22.5-20 157/154L в кількості 20 шт.; А601 385/65R22.5-24 164J в кількості 40 шт., А610 385/65R22.5-24 164К в кількості 20 шт., всього 214 шт. – Виробник JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LTD, Країна походження Китай, придбані за ціною договору за 36870,00 $ (доларів США).
Для підтвердження заявленої митної вартості товару до митниці разом з митною декларацією декларантом ТОВ "АЛТА ТУР" були подані документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості: проформа-інвойс №АТ50511GQ90 від 21.11.2025; комерційний інвойс №АТ50511GQ90 від 08.01.2026; пакувальний лист (Packing list) №АТ50511GQ90 від 08.01.2026; коносамент (Bill of lading) MEDUWA270026 від 12.01.2026; супровідний документ Т1 № 26PL322080NS9Х1DK4 від 21.03.2026; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №26C3710А1827/00010 від 14.01.2026; платіжні інструкції в іноземній валюті № 93 від 25.11.2025; № 101 від 10.03.2026; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № AT0107GQ49 від 12.07.2024; додаткові угоди №№ 1, 2 до договору № AT0107GQ49 від 12.07.2024; договір-доручення № Т-08-22/7 про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.08.2022; заявку № 603 від 06.01.2026; довідку про транспортно-експедиційні витрати № 24/03/26-1 від 24.03.2026; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №ЄВР00000062 від 24.03.2026 року та інші документи зазначені у митній декларації № 26UA806020002747U5. 
У процесі здійснення процедури митного контролю та оформлення 08.04.2026 року посадовою особою митниці було пред`явлено вимогу про надання додаткових документів.
09.04.2026 року декларантом ТОВ "АЛТА ТУР" на запит митного органу по митній декларації № 26UA806020002747U5 було додатково надано документи, підтверджуючі митну вартість, а саме: лист – відповідь стосовно цінової інформації (прайс – лист) від 07.04.2026 року; заключна банківська виписка за період 10.03.2026 року; заключна банківська виписка за період з 25.11.2025 року; платіжна інструкція (за транспортно–експедиторські послуги) № 1227 від 07.04.2026 року; оборотно–сальдова відомість по рахунку 632 за листопад 2025 року – березень 2026 з контрагентом JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LTD; довідка про перелік послуг, що включені в тариф перевезення № 08/04/26-4 від 08.04.2026 року; корекція до заявки № 603 від 06.01.2026 року.
09.04.20026 року декларантом ТОВ "АЛТА ТУР" до Полтавської митниці було подано лист, що по митній декларації № 26UA806020002747U5 від 08.04.2026 року щодо документів, підтверджуючих митну вартість, жодних інших, окрім наданих, протягом 10 календарних днів надати немає можливості.
09.04.2026 року Полтавською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA806020/2026/000011/2 та винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA806020/2026/000046 від 09.04.2026 року.
Підставою для коригування стало ненадання декларантом усіх витребуваних митницею документів, наявність у поданих документах неточностей та наявність у митного органу інформації стосовно митної вартості аналогічних товарів згідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби за ЕМД від 15.01.2026 року № 26UA100330400430U2.
Не погодившись із зазначеними рішенням та карткою відмови митного органу, позивач оскаржив їх до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI.
Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України). 
За приписами пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Згідно з частиною п`ятою цієї статті, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; обмінюватися інформацією, що стосується митної вартості товарів, в електронній формі у форматі міжнародних стандартів обміну електронною інформацією з митними органами іноземних держав із використанням інформаційних технологій, за умови дотримання вимог щодо її конфіденційності; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. 
А відповідно до частини шостої зазначеної статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтею 57 Митного кодексу України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
У той же час, як визначено частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом митна вартість вважається визнаною автоматично. 
Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За обставин цієї справи між сторонами виник спір щодо правомірності рішення та картки про відмову у митному оформленні товарів та коригування митної вартості товарів.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Виходячи із системного аналізу наведених вище положень статті 54 Митного кодексу України, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Єдиними підставами, що надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме - у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Як слідує з матеріалів справи, 12 липня 2024 року між JOYALL (WEIHAI) CO., LTD (продавець), та ТОВ "АЛТА ТУР" (покупець) було укладено Договір № AT0107GQ49 (надалі – Контракт). 
Відповідно до підпункту 1.1 даного Контракту Договору Продавець продає, а Покупець купує Шини та покришки пневматичні гумові нові (в подальшому "Товар") в кількості, за цінами і на умовах, згідно Інвойсів на кожну партію поставки товару, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Згідно до Додаткової угоди № 2 від 01.01.2026 року до Контракту пункт 2.1. викладений в наступній редакції:
2.1. Продавець поставляє Товар на умовах FOB м. Циндао, Китай, що вказується в рахунках на оплату (проформа – інвойс, комерційний інвойс) відповідно до правил Інкотермс – 2010.
Пункт 2.2. Продавець здійснює поставку Товару протягом 30 календарних днів після надходження 30 % попередньої оплати відповідно до проформи – інвойсу на розрахунковий рахунок Продавця.
Пункт 2.3. Продавець зобов`язаний надати Покупцю: проформу – інвойс – 3 прим.; комерційний інвойс – 3 прим.; сертифікат походження.
Пункт 3.1. Оплата Товару здійснюється наступним чином:
- 30 % від загальної суми комерційного інвойсу на кожну партію поставки Товару сплачує Покупець на умовах попередньої оплати за Товар відповідно до виставленого Продавцем проформи – інвойсу. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Продавця.
На виконання умов Контракту в адресу компанії JOYALL (WEIHAI) CO., LTD за платіжною інструкцією в іноземній валюті № 93 від 25.11.2025 року ТОВ "АЛТА ТУР" було сплачено суму передоплати у розмірі $11160,00 доларів США (30 % від загальної суми $36870,00 доларів США без урахування вантажно–розвантажувальних робіт (операцій) з контейнером) відповідно до виставленого проформа-інвойс №АТ50511GQ90 від 21.11.2025 року.
Після виготовлення шин вони були завантажені у контейнер 08.01.2026 року (пакувальний лист (Packing list) №АТ50511GQ90 від 08.01.2026 року) і направлені у морський порт для відправлення в Україну.
В рамках даного Контракту Продавцем було поставлено Покупцеві товар: "Шини пневматичні гумові нові, зимові, для вантажних автомобілів, з індексом навантаження більш як 121, в асортименті:
G202 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 94 шт.; А8 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 20 шт.; А888+ розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 12 шт. А702 розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 8 шт.; А608+ розмір 315/80R22.5-20 157/154L в кількості 20 шт.; А601 385/65R22.5-24 164J в кількості 40 шт., А610 385/65R22.5-24 164К в кількості 20 шт., всього 214 шт. –
Виробник JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LTD, Країна походження Китай, придбані за ціною договору за 36870,00 $ (доларів США).
Після завантаження шин у контейнер Продавцем JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LTD було виставлено ТОВ "АЛТА ТУР" рахунок (Commercial Invoice) №АТ50511GQ90 від 08.01.2026 року на загальну суму $36870,00 доларів США за товар в загальній кількості 214 одиниць (в тому числі оплата сертифікації шин в розмірі $336,00 доларів США та вантажно – розвантажувальні операції з контейнером в розмірі $290,00 доларів США).
12.01.2026 року контейнер з шинами було погружено на морське судно (MSC KALINA), номер рейсу цього судна (GL602W) та виписаний коносамент (Bill of Lading) на здійснення морського перевезення коносамент (Bill of lading) MEDUWA270026 від 12.01.2026 року.
10.03.2026 року платіжною інструкцією в іноземній валюті № 101 було сплачено нерезиденту залишок вартості товару за рахунком (Commercial Invoice) № №АТ50511GQ90 від 08.01.2026 року в розмірі $25710,00 доларів США (з урахуванням вартості сертифікації шин в розмірі $336,00 долари США та вантажно –розвантажувальних робіт (операції) з контейнером) в розмірі $290,00 доларів США). 
Таким чином, зв`язок між оплатою та конкретною поставкою простежується документально і арифметично. 
SWIFT-повідомлення, що містять реквізити сторін, суму, валюту та посилання на контракт, є належними і допустимими доказами факту сплати вартості товару. 
При цьому, вимога митного органу щодо наявності у платіжному документі номера інвойсу не передбачена законодавством і є надмірним формалізмом, який суперечить принципу правової визначеності та практиці Верховного Суду. 
Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу про те, що позивач надав до митного оформлення неналежно оформлені платіжні документи. 
Водночас, суд зауважує, що виконання чи не виконання умов зовнішньоекономічного договору виходить з договірних правовідносин між позивачем, як покупцем, та продавцем. 
У свою чергу, Полтавська митниця не є тим органом, на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №815/137/17.
В рамках виконання умов контракту продавцем поставлено покупцеві товар: "Шини пневматичні гумові нові, зимові, для вантажних автомобілів, з індексом навантаження більш як 121, в асортименті: G202 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 94 шт.; А8 розмір 315/70R22.5-18 151/148L в кількості 20 шт.; А888+ розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 12 шт. А702 розмір 315/80R22.5-20 157/154К в кількості 8 шт.; А608+ розмір 315/80R22.5-20 157/154L в кількості 20 шт.;
А601 385/65R22.5-24 164J в кількості 40 шт., А610 385/65R22.5-24 164К в кількості 20 шт., всього 214 шт. – Виробник JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LTD, Країна походження Китай, придбані за ціною договору за 36870,00 $ (доларів США)..
Відповідач у відзиві стверджує, що у п. 3.1 Контракту № AT0107GQ49 нібито не міститься згадки про здійснення передоплати саме на підставі проформи-інвойсу, у зв`язку з чим висновок Позивача про розмежування проформи-інвойсу і комерційного інвойсу як двох різних документів є "довільним тлумаченням". 
Суд зазначає наступне що, тлумачення умов Контракту має здійснюватися системно, у взаємозв`язку з іншими його положеннями. Зокрема, п. 2.2 Контракту прямо передбачає, що "Продавець здійснює поставку Товару протягом 30 календарних днів після надходження 30 % попередньої оплати відповідно до проформи-інвойсу на розрахунковий рахунок Продавця". Тобто Контракт безпосередньо оперує поняттям «проформа-інвойс» як підставою для здійснення попередньої оплати, а п. 3.1 встановлює саму схему розрахунків. Ці пункти Контракту мають читатися у сукупності.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України розмежовує поняття "рахунок-фактура (інвойс)" та "рахунок-проформа", встановлюючи, що рахунок-проформа подається у разі, якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу. Така норма стосується випадків подання документів для митного оформлення (наприклад, безоплатна поставка зразків), а не правової природи документа на стадії передоплати у міжнародних розрахунках. Натомість міжнародна торгова практика чітко розрізняє "proforma invoice" (попередній рахунок, виставлений до відвантаження товару, що використовується для здійснення авансових платежів) та "commercial invoice" (остаточний рахунок-фактура, що складається при відвантаженні та слугує підставою для митного оформлення).
Отже, якщо припустити, що між проформою-інвойсом № AT50511GQ90 від 21.11.2025 та комерційним інвойсом № AT50511GQ90 від 08.01.2026 існує умовна термінологічна неузгодженість, така неузгодженість жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості. Обидва документи мають однаковий номер, виставлені тим самим Продавцем на адресу того самого Покупця, містять ідентичний перелік товару (214 шт. шин відповідного асортименту), однакову загальну суму 36 870,00 дол. США та однакові умови поставки (FOB QINGDAO). Загальна сума оплат за двома платіжними інструкціями (11 160,00 + 25 710,00 = 36 870,00 дол. США) точно відповідає сумі, заявленій у митній декларації. 
Відповідач стверджує, що Заявка на перевезення № 603 від 06.01.2026 була оформлена до дати виставлення комерційного інвойсу (08.01.2026), у зв`язку з чим начебто виникають «обґрунтовані сумніви» щодо достовірності відомостей про 40- футовий контейнер, оскільки на момент оформлення заявки нібито не було відомо "кількість, асортимент та вагові характеристики товару".
Цей довід ґрунтується на хибному уявленні про послідовність комерційних операцій у міжнародній торгівлі та спростовується матеріалами справи.
Станом на 06.01.2026 (дата оформлення Заявки) Позивач уже мав вичерпну інформацію про предмет поставки, оскільки: проформа-інвойс № AT50511GQ90 виставлена Продавцем 21.11.2025 — за майже півтора місяці до оформлення Заявки — і містить повний перелік товару (асортимент, кількість, ціну); часткова попередня оплата в сумі 11 160,00 дол. США здійснена Покупцем 25.11.2025 — також задовго до оформлення Заявки; технічні характеристики кожного типу шин (вагові показники), що завантажуються у контейнер, є відомими з технічної документації виробника, яка надавалася разом з декларацією (тех.док. на моделі G202, A8, A702, A888+, A608+, A601, A610), а тому розрахунок завантаження 40-футового контейнера на момент оформлення заявки не становив жодних труднощів.
Комерційний інвойс від 08.01.2026 лише підтвердив (зафіксував) уже узгоджені раніше параметри партії, відомості про які містилися в проформі-інвойсі.
Таким чином, ані кількість, ані вага, ані ідентифікація товару на момент оформлення Заявки № 603 не могли бути "невідомими" — вони були встановлені ще документами від 21.11.2025.
Більше того, передоплата у розмірі майже третини вартості партії, здійснена
ще у листопаді 2025 року. 
Митниця стверджує, що нібито сума 5 475 дол. США в Заявці № 603 включає вартість оформлення транспортного документа Т1, але в рахунку Експедитора № ЄВР00000062 від 24.03.2026 відсутня окрема позиція щодо оплати оформлення Т1 на території Польщі, у зв`язку з чим "суми в рахунку Експедитора можуть бути не остаточними".
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний формувати показники податкової звітності виключно на підставі первинних документів. Послуги, надані ТОВ "ТК "Євротрансгруп" на території України (включно з оформленням товаросупровідних документів), відображаються у рахунку № ЄВР00000062 з ПДВ за ставкою 20 % — саме у тих позиціях, які стосуються діяльності на території України. Послуги поза межами України оподатковуються за іншою ставкою та виділяються окремо. Така структура рахунку відповідає вимогам ст. 195 Податкового кодексу України і пояснює відсутність окремої позиції щодо Т1 у рахунку: оформлення Т1 фізично відбувається у Польщі, але регуляторне адміністрування та виставлення кінцевого рахунку здійснюється експедитором з оподаткуванням в Україні.
Загальна сума витрат на транспортування (фрахт + залізнична перевозка + експедиторська винагорода) на маршруті від Циндао до пункту пропуску на митному кордоні України підтверджена документально — Довідкою про транспортно-експедиційні витрати № 24/03/26-1 від 24.03.2026, яка прямо зазначає: вартість морського перевезення (Циндао — Гданськ): 139 463,18 грн; вартість залізничного перевезення за межами України (Гданськ — ПП Мостиська): 33 074,09 грн; вартість залізничного перевезення по території України (Мостиська — Полтава): 10 606,57 грн; експедиційна винагорода (загалом): 47 349,04 грн (з розбивкою: за межами України — 44 606,87 грн; на території України — 2 742,17 грн).
Загальна сума витрат на доставку до митного кордону України (включена до митної вартості як складова відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України) є точно визначеною, легко перевіряється арифметичним розрахунком і підтверджена платіжною інструкцією Експедитору № 1227 від 07.04.2026.
Відповідач стверджує, що рахунок № ЄВР00000062 від 24.03.2026 і довідка № 24/03/26-1 від 24.03.2026 "містять різні переліки послуг", що ніби свідчить про розбіжність у документах.
Рахунок-фактура № ЄВР00000062 є податковим первинним документом, складеним з урахуванням вимог Податкового кодексу України, з розподілом за ставками ПДВ (0 % — для послуг поза митною територією; 20 % — для послуг на території України) та з виділенням окремих позицій оподаткування. Довідка № 24/03/26-1, навпаки, є документом інформаційно-аналітичного характеру, складеним експедитором у довільній формі за безпосереднім запитом декларанта для зручності митного декларування — з розбивкою за географічним принципом (за межами України / на території України), а не за принципом оподаткування.
При цьому загальна сума експедиційної винагороди в обох документах є тотожною та становить 47 349,04 грн, з ідентичним розподілом 44 606,87 + 2 742,17 = 47 349,04 грн (за межами/на території України). Сама ж сутність послуг — транспортно-експедиційне обслуговування імпортного вантажу — є однаковою.
Отже, мова йде не про розбіжність, а про різне групування одних і тих самих послуг у документах різного функціонального призначення, що жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості. 
Відповідач у відзиві посилається на те, що в графі 23 накладної СМГС зазначено: "платником провізних платежів виступає "ПКП ООО "ЗИК САНДОМИР" згідно договору № 18/2024-ЦЮ від 02.01.2024", але до митного оформлення цей договір не подано, а розділ розрахунку провізних платежів у накладній не заповнено. Цей довід також не може бути визнаний обґрунтованим.
ТОВ "АЛТА ТУР" не є стороною будь-яких договірних відносин з компанією "ZLK Sandomierz" (ZLK — Zaklad Linii Kolejowych, структурний підрозділ польської державної залізниці PKP Polskie Linie Kolejowe S.A., член Організації співробітництва залізниць). Договір № 18/2024-ЦЮ від 02.01.2024, на який посилається Відповідач, є договором між Експедитором (ТОВ «ТК "Євротрансгруп") або третьою особою-перевізником та польським залізничним адміністратором — Позивач не є його стороною, не має його у своєму володінні і не зобов`язаний його надавати.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які декларант зобов`язаний подати для підтвердження митної вартості. До цього переліку не входять договори між третіми особами — учасниками логістичного ланцюга, з якими декларант не перебуває у договірних відносинах. Декларант відповідає лише за документи від свого безпосереднього експедитора, які він надав у повному обсязі.
Твердження Відповідача про незаповнення графи провізних платежів у СМГС не враховує сучасну практику міжнародного залізничного сполучення: розрахунки між операторами залізничної інфраструктури в межах ОСЗ давно ведуться через автоматизовані системи (електронні кабінети), а на паперовому примірнику накладної СМГС провізна плата зазвичай не проставляється. Це відомий факт, який не може використовуватися як розбіжність.
Відсутність зазначення провізних платежів у СМГС не впливає на числові значення митної вартості, оскільки залізничні витрати на маршруті Гданськ — Мостиська (33 074,09 грн) та Мостиська — Полтава (10 606,57 грн) повністю охоплені довідкою Експедитора № 24/03/26-1 та оплачені декларантом за відповідним рахунком.
Відповідач кваліфікує невірне проставлення позначок у графі "Вид перевезення" Заявки № 603 (позначено "Автомобільний" та "Морський" замість "Залізничний" та "Морський") як "розбіжність, що не усувається поясненнями Позивача".
У тій самій Заявці у графі "Транспорт" прямо і чітко зазначено маршрут: "Морський (до Гданська) — залізниця Гданськ — Полтава (КСК)". Тобто фактичний маршрут перевезення — морський та залізничний транспорт — описаний у Заявці однозначно. Помилкове проставлення позначки "Х" у графі "Автомобільний" замість «Залізничний» є очевидною технічною опискою, яка повністю усувається змістом самого ж документа.
Фактичне використання саме залізничного транспорту на ділянці Гданськ — Полтава підтверджене: накладною СМГС (УМВС) № 00002879 від 24.03.2026 — документом, що оформлюється виключно при залізничних перевезеннях; довідкою про транспортно-експедиційні витрати № 24/03/26-1 — з виокремленням залізничних витрат; коносаментом MEDUWA270026 від 12.01.2026 — на морську ділянку маршруту.
Відповідно, фактичний маршрут і вартість перевезення вичерпно підтверджені іншими документами, а технічна описка у проставленні позначки в Заявці жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості. 
Верховний Суд у постанові від 21.11.2023 у справі № 826/13190/17 чітко висловив правову позицію, що технічні помилки в товаросупровідних документах, які не впливають на числові показники митної вартості, не є підставою для відмови у застосуванні основного методу.
Відповідач посилається на ненадання Позивачем перекладу копії експортної митної декларації КНР як на одну з підстав для коригування.
Експортна митна декларація країни відправлення взагалі не входить до переліку обов`язкових документів для підтвердження митної вартості, наведеного в ч. 2 ст. 53 МК України. Цей документ є додатковим, який згідно з ч. 3 ст. 53 МК України може бути витребуваний митним органом тільки за умови, що подані основні документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять усіх відомостей про числові значення складових митної вартості.
Основні документи (Контракт, проформа-інвойс, комерційний інвойс, банківські платіжні документи на повну суму поставки) у даній справі є достатніми для підтвердження числових значень складових митної вартості. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.03.2024 у справі № 810/4596/17, відсутність додаткових документів за наявності повного пакета основних документів не може бути самостійною підставою для коригування.
Копія експортної декларації КНР (документ № 9610/4204…/000 від 09.01.2026) фактично була подана декларантом до митного оформлення, що підтверджується пакетом документів, наявних у справі. Питання щодо її перекладу мовою країни призначення жодним чином не стосується числових показників ціни, а є виключно процедурно-формальним.
У рішенні про коригування та у відзиві Полтавська митниця обмежується посиланням на номер однієї митної декларації як на "джерело цінової інформації", без зазначення жодних характеристик товару, з яким здійснювалося порівняння. Зокрема, у відзиві (ст. 22) Відповідач посилається на «спільні характеристики», обмежуючись чотирма параметрами: назвою/описом, країною імпорту, країною походження, кодом УКТЗЕД та умовами поставки. Натомість абсолютно не порівняно: виробника товару (товар Позивача — JOYALL/GIANROI; виробник за декларацією-аналогом не вказаний); торгової марки та конкретних моделей шин (індекси навантаження, швидкості,
дорожнього типу — у даній справі це зимові шини класу C3 в асортименті семи моделей); обсягів партії (214 шт. у Позивача — обсяг партії за декларацією-аналогом не порівнювався); рівня комерційних відносин (роздрібне/оптове постачання, наявність довгострокового контракту, кількість попередніх поставок); транспортних витрат, які включені/не включені до митної вартості за декларацією-аналогом; умов та строків оплати, наявності/відсутності передоплати; методу визначення митної вартості за декларацією-аналогом.
У силу прямої вказівки ч. 2 ст. 64 МК України резервний метод визначення митної вартості повинен ґрунтуватися на раніше визнаних митними органами митних вартостях і це обґрунтування повинне бути конкретизованим у рішенні про коригування. У постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 460/2674/20 цей принцип сформульовано однозначно: "резервний метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях і це обґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості".
Посилання у рішенні про коригування лише на номер митної декларації, без розкриття її істотних характеристик, фактично позбавляє декларанта можливості перевірити правомірність обраного джерела інформації, оскільки доступу до баз даних ЄАІС Держмитслужби декларант не має. Така ситуація є порушенням принципу змагальності та права на справедливе судове провадження (ст. 9 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 420/18643/23.
У відзиві Відповідач намагається обґрунтувати неможливість застосування методів 2— 5 (стаття 59— 63 МК України) однією загальною фразою: "відсутність у митного органу інформації про оформлені ідентичні та подібні товари" та "відсутність необхідних документів для застосування методів на основі віднімання та додавання вартості". 
Це суперечить ч. 6 ст. 54 та ч. 1, 4 ст. 57 МК України, оскільки митний орган не показав, які саме спроби застосувати кожен з другорядних методів він робив, чому ці спроби виявилися безуспішними, а одразу перейшов до резервного методу — найменш сприятливого для декларанта.
Факт того, що ціна аналогічного товару в ЄАІС вища за заявлену, сам по собі не може слугувати підставою для відмови у застосуванні основного методу. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.09.2019 у справі № 815/6780/15, від 06.09.2019 у справі № 803/1212/14 та у постановах від 25.05.2021 у справі № 520/10386/2020 і від 13.01.2022 у справі № 520/11061/2020, відмінність ціни товару від цін аналогічних товарів за даними ЄАІС не свідчить про навмисне заниження митної вартості й не може бути самостійною підставою для коригування. 
У даній справі заявлена митна вартість підтверджена не лише комерційними документами, але й листом-відповіддю безпосередньо від виробника товару — компанії JOYALL (WEIHAI) TIRE CO., LIMITED — від 07.04.2026, в якому виробник підтверджує реальну вартість шин відповідних моделей на умовах FOB QINGDAO. Цей лист є додатковим доказом достовірності заявленої ціни, який митний орган проігнорував.
Цінова інформація з ЄАІС Держмитслужби за однією митною декларацією-аналогом, без розкриття її істотних характеристик і без обґрунтування неможливості застосування попередніх методів, не може бути правомірною підставою для застосування резервного методу визначення митної вартості. Перехід до резервного методу здійснений Відповідачем з порушенням ст. ст. 57, 64 МК України.
Таким чином, всі понесені позивачем витрати на транспортування товарів з Китаю до митного кордону України повністю підтверджені відповідними документами.
Суд зауважує, що позивач визначаючи митну вартість товару за першим методом - ціною договору, зазначені витрати на доставку товару до митного кордону України додав до митної вартості.
При цьому, доводи відповідача з приводу неможливості визначення витрат на транспортування, що включені до митної вартості імпортованих товарів, суд вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Резюмуючи вищенаведене суд вказує, що відповідачем, в порушення статті 53 Митного кодексу України не доведено, що подані документи для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Суд також звертає увагу, що у відповідності до МК України у рішенні про коригування митної вартості має зазначатися послідовність застосування методів визначення митної вартості та обґрунтованих причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625 Верховний Суд вказує, що загальні посилання на норми МК України, зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень.
Натомість, в самому рішенні про коригування митної вартості товарів, митний орган зазначає формальні фрази, які стосуються методів митної вартості товарів, але не конкретизує детальні причини та недоліки, через які той чи інший метод не застосувався.
Суд відмічає, що під час коригування митної вартості Полтавською митницею було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів.
Разом з тим, згідно частини 3 статті 55 МК України визначено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.
Відповідно до абзаців 4 та 5 правил заповнення графи 33 визначено, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Зазначене правозастосування викладене у постановах Касаційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №260/718/19, від 08.02.2020 у справі №825/648/17, від 26.05.2022 у справі №560/355/19, від 07.05.2025 у справі №560/1787/23.
Оскаржуване рішення не містить такого обґрунтування, а містить інформацію про те, що відповідачем використані відомості про митну вартість товару з митної декларації від 15.01.2026 № 26UA100330400430U2, в якій числове значення митної вартості товарів не зазначено та в рішенні в повній мірі не вказано, які характеристики мають оформлені за вказаною митною декларацією товари (виробник, код УКТЗЕД, повний опис, призначення, аналогічність/ідентичність), які комерційні умови поставки (місце відправлення, вартість транспортування, фактурна вартість, вид транспорту) та види зовнішньоекономічних контрактів. 
Отже, відповідач виносячи спірне рішення про коригування митної вартості заявляє про наявність розбіжностей, при цьому не обґрунтовує їх та не надає належної правової оцінки чи спростування.
Враховуючи викладене, рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам закону за формою та змістом.
Так, у постановах Верховного Суду від 29.09.20 у справах № 160/9473/19 та № 520/7041/19 викладені висновки, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
З приводу ж використання митної декларації від 15.01.2026 № 26UA100330400430U2, яка зазначена у спірному рішенні як джерело для визначення митної вартості товарів, то суд зазначає наступне.
За сталою та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 11.11.2021 у справі №808/1411/17, від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отож формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Спірне рішення Полтавської митниці № UA806020/2026/000011/2 від 09.04.2026 не містять належних обґрунтувань, а містять лише інформацію про те, що відповідачем визначена митна вартість товару ґрунтується на раніше визнаній митній вартості за ЕМД від 15.01.2026 № 26UA100330400430U2, за якою здійснено митне оформлення товару - "Шини пневматичні гумові, нові, для вантажних автомобілів з індексом навантаження більш як 121" зі схожими характеристиками, ввезеного з Китаю, країна походження СN, умови поставки FOB - QINGDAO (що співпадає із умовами поставки оцінюваного товару), вагою нетто 14940 кг, з рівнем митної вартості 216,917 дол. США за шт.
Водночас, в рішенні в повній мірі не вказано, які характеристики мають оформлені за вказаною митною декларацією товари (виробник товару, код УКТЗЕД, опис, призначення, аналогічність/ідентичність), які комерційні умови поставки (місце відправлення, вартість транспортування, фактурна вартість, вид транспорту) та види зовнішньоекономічних контрактів. Також відповідачем не зазначено фактурну вартість, час імпорту в Україну, повний маршрут транспортування та інші комерційні умови поставки.
Враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про недоведеність митним органом неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з ЕМД № 26UA806020002747U5 від 08.04.2026 документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом; наявності встановлених МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товарів за першим методом, а отже і підстав для використання резервного методу визначення митної вартості товарів при недоведеності неможливості її визначення за основним.
З огляду на викладене, надані декларантом до митного органу документи є достатніми для визначення митної вартості товарів за основним методом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості товарів № UA806020/2026/000011/2 від 09.04.2026.
Крім цього, суд враховує, що відповідно до частини 11 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.
А тому з метою належного та ефективного захисту прав позивача картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA806020/2026/000046 від 09.04.2026 так само належить визнати протиправною та скасувати.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "АЛТА ТУР" повністю.
Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Також позивач заявив до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
Суд враховує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження понесених позивачем у цій справі витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копії: договору про надання правничої допомоги від 17.04.2026 б/н; ордеру на надання правничої допомоги серії ВІ №1392984; рахунку-фактури №9 від 30.04.2026; акту виконаних робіт від 30.04.2026; платіжної інструкції №1335 від 30.04.2026; акту виконаних робіт від 22.05.2026.
У пункті 4.1 договору про надання правничої допомоги від 17.04.2026 б/н визначено, що правничу допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях. При розрахунку вартості правничої допомоги, враховується час, витрачений адвокатом, характер роботи, період протягом якого надавалася правнича допомога (робочий чи неробочий час). Гонорар за правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи у Полтавському окружному адміністративному суді обчисляється у фіксованому розмірі і становить 20000 грн, незалежно від кількості судових засідань та обсягу наданих адвокатом послуг. 
Представник відповідача надав заперечення на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та просить суд відмовити у стягненні вказаних витрат. Розмір витрат не відповідає критеріям розумності, необхідності та співмірності, передбаченим ч. 5 ст. 134 КАС України. 
Статтею 19 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах.
Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Досліджуючи питання співмірності суми понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд також звертає увагу на те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 21.08.2020 у справі №520/2915/19 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19.
Своєю чергою, суд враховує, що юридичний спір між сторонами справи, що розглядається, не характеризувався наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до його розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, судові засідання не проводились.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Виходячи з вищеописаних обставин справи, суд, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 3000,00 грн, які належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці.
Щодо заявлених позивачем до відшкодування за рахунок відповідача витрат, понесених у зв`язку із наданням послуг перекладу документів, суд зазначає наступне. 
За приписами частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Тобто, пункт третій частини 3 статті 132 КАС України містить приписку про обов`язковість залучення свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз судом. 
Відповідно до положень статті 68 КАС України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.
Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи.
Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.
Експерт зобов`язаний з`явитися до суду за викликом суду та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. За відсутності заперечень учасників справи експерт може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Експерт не має права передоручати проведення експертизи іншій особі.
Експерт має право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи; 2) заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів і зразків, якщо експертиза призначена судом; 3) викладати у висновку експерта виявлені в ході проведення експертизи факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання; 4) бути присутнім під час вчинення процесуальних дій, що стосуються предмета і об`єктів дослідження; 5) для цілей проведення експертизи заявляти клопотання про опитування учасників справи та свідків; 6) користуватися іншими правами, що надані Законом України "Про судову експертизу".
Експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов`язаних із проведенням експертизи і викликом до суду.
Призначений судом експерт може відмовитися від надання висновку, якщо наданих на його запит матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків. Заява про відмову повинна бути вмотивованою.
Згідно зі статтею 70 КАС України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).
Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.
Спеціаліст зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом, відповідати на поставлені судом питання, надавати консультації та роз`яснення, у разі потреби надавати суду іншу технічну допомогу. За відсутності заперечень учасників справи спеціаліст може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Спеціаліст має право знати мету свого виклику до суду, відмовитися від участі у судовому процесі, якщо він не володіє відповідними знаннями та навичками, звертати увагу суду на характерні обставини чи особливості доказів, а також право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов`язаних із викликом до суду.
Стаття 71 КАС України визначає, що перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.
Перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.
Участь перекладача, який володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими, є обов`язковою при розгляді справи, одним із учасників якої є особа з порушенням слуху. Кваліфікація такого перекладача підтверджується відповідним документом, виданим у порядку, встановленому законодавством.
Перекладач має право відмовитися від участі в адміністративному судочинстві, якщо він не володіє мовою в обсязі, необхідному для перекладу, право ставити питання з метою уточнення перекладу, а також право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов`язаних із викликом до суду.
Перекладач зобов`язаний з`являтися до суду за його викликом, здійснювати повний і правильний переклад, посвідчувати правильність перекладу своїм підписом на процесуальних документах, що вручаються сторонам у перекладі на їх рідну мову або мову, якою вони володіють. За відсутності заперечень учасників справи перекладач може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Тобто, у вищевказаних правових нормах йдеться виключно про питання залучення перекладача, експерта, спеціаліста саме судом за ухвалою суду та лише про компенсацію витрат, пов`язаних із викликом їх до суду; оплата виконаної роботи не входить до предмета витрат.
З огляду на викладене, суд зазначає, що витрати позивача з перекладу документів у розмірі 3811,14 грн не входять до витрат, які слід компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, оскільки у даному випадку суд не допускав до участі у справі за відповідною ухвалою перекладача. 
Керуючись статтями 2, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТА ТУР" (пров. Космічний, 4, кв. 48, м. Полтава, Полтавська область, 36034, код ЄДРПОУ 39940445) до Полтавської митниці (вул. Анатолія Кукоби, буд. 28, м. Полтава, Полтавська область, 36022, код ЄДРПОУ 43997576) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості товарів № UA806020/2026/000011/2 від 09.04.2026.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA806020/2026/000046 від 09.04.2026 року, видану Полтавською митницею.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТА ТУР"" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят ві гривні сорок копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень нуль копійок). 
У стягненні витрат за послуги перекладача відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко