154/3497/26 
3/154/1273/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року м. Володимир
Суддя Володимирського міського суду Волинської області Вітер І.Р., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за частиною другою статті 172-18 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №246076 від 14 липня 2026 року ОСОБА_1 поставлено у вину те, що він, виконуючи обов`язки у прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» на напрямку в`їзду в Україну з 09:00 01 липня 2026 року до 09:00 02 липня 2026 року в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг», 01 липня 2026 року о 23:24 не виявив у транспортному засобі марки «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , учбового порушника — капітана ОСОБА_2 , а також не доповів прикордонному наряду «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску через державний кордон» про виявлену невідповідність кількості осіб, зазначеної в контрольному талоні, фактичній кількості осіб у транспортному засобі.
У протоколі зазначено, що такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу першого пункту 22 глави 5 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року №1261, та пункту 16 глави 6 розділу IV Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг», затвердженої наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28 жовтня 2023 року №384-ОД. Його дії кваліфіковано за частиною другою статті 172-18 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 винуватість заперечив. Пояснив, що під час виконання службових обов`язків виявив учбового порушника та встановив, що фактична кількість осіб у транспортному засобі не відповідає зазначеній у контрольному талоні. Саме тому виправив у талоні кількість осіб з однієї на дві та засвідчив виправлення своєю печаткою. Доповіді не здійснював, оскільки вважав усунення таких розбіжностей поточною роботою. Зазначив, що подібні випадки трапляються регулярно, а доповіді щодо кожного з них, з огляду на обсяг роботи, істотно ускладнювали б виконання інших службових завдань.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина друга статті 172-18 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу прикордонного наряду з охорони державного кордону України, вчинене в умовах особливого періоду.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 251 КУпАП установлено: «Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу».
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган, який розглядає справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Стаття 280 КУпАП зобов`язує суд з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
За частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
З огляду на каральний характер відповідальності та передбачену санкцією статті 172-18 КУпАП можливість застосування арешту з утриманням на гауптвахті, під час розгляду цієї справи підлягають забезпеченню гарантії справедливого судового розгляду, властиві кримінальному обвинуваченню в автономному розумінні Конвенції.
У рішенні «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року, заяви №10588/83, №10589/83, №10590/83, §77, Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен розпочинати розгляд із наперед сформованого переконання про вчинення особою правопорушення; тягар доказування покладається на обвинувачення, а сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого. Саме обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання особи винуватою.
Винуватість особи у цій справі має бути доведена поза розумним сумнівом. Цей стандарт вимагає такої сукупності належних, достовірних та узгоджених доказів, яка виключає розумне пояснення встановлених обставин, несумісне з винуватістю особи. Припущення про ймовірність порушення, навіть якщо воно видається можливим, цього стандарту не досягає.
Особа не зобов`язана доводити свою невинуватість. Водночас саме по собі заперечення вини не визначає результату розгляду: суд повинен перевірити обвинувачення та оцінити всі надані докази, зокрема ті обставини, які особа підтверджує.
Диспозиція статті 172-18 КУпАП є бланкетною. Тому для встановлення складу правопорушення необхідно визначити конкретне правило несення прикордонної служби, яке підлягало виконанню за встановлених обставин, та довести його винне порушення. Посилання на загальні службові обов`язки не замінює встановлення конкретної протиправної дії або бездіяльності.
У цій справі протокол містить обвинувачення, що складається із двох фактичних діянь: невиявлення учбового порушника та нездійснення доповіді про невідповідність кількості осіб. Кожен із них потребує окремої оцінки.
Твердження про невиявлення учбового порушника ОСОБА_1 послідовно заперечує. Його пояснення про виявлення другої особи та виправлення кількості осіб у контрольному талоні становлять конкретну версію події, яка підлягає перевірці за наданими суду доказами.
У письмових поясненнях від 14 липня 2026 року ОСОБА_1 також зазначив, що після огляду кабіни автомобіля, під час візуального огляду причепа, виявив розбіжність між фактичною кількістю осіб та відомостями контрольного талона, уточнив цю обставину у водія, після чого виправив запис з «1» на «2» та поставив свою печатку.
Надані матеріали не містять достатніх фактичних даних, які дозволяють установити обставини проведення учбової перевірки та спростувати пояснення ОСОБА_1 про виявлення ним другої особи. Саме зазначення у протоколі прізвища учбового порушника, часу події та висновку про його невиявлення не усуває цієї доказової недостатності.
Протокол є передбаченим законом джерелом доказів, проте не має наперед установленої сили. Викладений у ньому висновок про порушення не може визнаватися достовірним лише через його внесення уповноваженою посадовою особою. У цій справі відповідне твердження протоколу не підтверджене сукупністю доказів, достатньою для відхилення пояснень особи та висновку про доведеність цього закиду поза розумним сумнівом.
Суд окремо враховує, що ОСОБА_1 підтвердив нездійснення доповіді після виявлення розбіжності та виправлення контрольного талона.
Ця обставина не залишається поза оцінкою суду. Однак визнання окремого факту не є визнанням усіх обов`язкових ознак адміністративного правопорушення. Для висновку про винуватість необхідно встановити, що за фактично наявних обставин відповідна бездіяльність становила порушення конкретного обов`язкового правила несення прикордонної служби.
Наведені в протоколі посилання на положення Статуту, Інструкції та Технологічної схеми не звільняють орган, який направив матеріали до суду, від доказування фактичних обставин, що утворюють порушення цих приписів. Сам факт недоповіді, оцінений у сукупності з рештою наданих матеріалів, не забезпечує доведеності всіх ознак інкримінованого складу правопорушення.
Суд не визнає завантаженість роботою чи поширеність певної службової практики самостійною підставою для невиконання обов`язкових приписів. Проте критична оцінка такого пояснення також не може замінити доказування обвинувачення.
Фразу ОСОБА_1 у письмових поясненнях про те, що він припустився помилки, суд оцінює в контексті всього документа та його пояснень у судовому засіданні. Вона не містить однозначного визнання невиявлення учбового порушника або всіх обставин, необхідних для кваліфікації за частиною другою статті 172-18 КУпАП. Надання цій фразі значення безумовного визнання вини було б необґрунтованим.
Копія службового посвідчення, характеристика та витяги з книги прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » оцінені судом у сукупності з іншими матеріалами. Документи щодо статусу ОСОБА_1 та несення ним служби не усувають недостатності доказів конкретного порушення, описаного у протоколі.
Обов`язок повно й об`єктивно розглянути справу не означає покладення на суд функції доказування обвинувачення. Суд перевіряє надані матеріали, проте не повинен самостійно формувати відсутнє доказове підґрунтя для визнання особи винуватою.
У рішенні «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, заява №926/08, §§73–77, Європейський суд з прав людини розглянув проблему покладення на суд завдання представляти та підтримувати обвинувачення й наголосив на необхідності дотримання вимоги безсторонності.
У рішенні «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року, заява №36673/04, §§116–120, Європейський суд з прав людини встановив порушення права на справедливий суд у зв`язку з обставинами, за яких суд одночасно представляв і розглядав обвинувачення, а невизначеність фактичних закидів перешкоджала належній підготовці захисту.
Водночас у рішенні «Фігурка проти України» від 16 листопада 2023 року, заява №28232/22, §37, Європейський суд з прав людини, не встановивши порушення вимоги безсторонності, врахував, що національний суд не вводив із власної ініціативи нових обвинувальних доказів, не змінював обвинувачення та не перекладав тягар доказування на заявника.
Зазначені правові позиції вимагають розмежовувати перевірку судом наданих доказів і перебрання ним функції обвинувачення. У цій справі недостатність доказів не може бути усунута шляхом самостійного пошуку судом додаткових обвинувальних відомостей для спростування пояснень ОСОБА_1 . Так само суд не вправі доповнювати фактичну фабулу припущеннями про інші порушення, які не становлять пред`явленого обвинувачення.
За результатами дослідження матеріалів справи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-18 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена. Наявні сумніви стосуються обов`язкових ознак інкримінованого складу правопорушення та підлягають тлумаченню на користь особи.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження у справі.
Оскільки склад інкримінованого правопорушення не доведено, провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Адміністративне стягнення не накладається, тому підстав для стягнення судового збору відповідно до статті 40-1 КУпАП немає.
Керуючись статтями 7, 9, 172-18, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-18 КУпАП закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Копію постанови протягом трьох днів вручити або надіслати ОСОБА_1 , а також надіслати органу, який направив матеріали до суду.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі апеляційного оскарження, якщо постанову не скасовано, вона набирає законної сили за результатами апеляційного розгляду.

Суддя Володимирського міського суду Волинської області І.Р. Вітер