ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/9048/25 пров. № А/857/31478/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковська З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року (суддя – Комшелюк Т.О., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного рішення – 26.06.2025), 
в адміністративній справі №460/9048/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, 
про визнання протиправними та скасування рішень, 

встановив:

У травні 2025 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасування рішення відповідача №000081 від 22 квітня 2025 року про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 5093,00 грн; 2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №000082 від 22 квітня 2025 року про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 1700,00 грн.. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 22 квітня 2025 року №000081 та №000082, в повному обсязі. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області судовий збір у сумі 2422,40 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його прийнятим із неправильним та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що загалом судом першої інстанції була надана правильна правова оцінка щодо вимог позивача та вірно визначена їх безпідставність з посиланнями на відповідні нормативно-правові акти. Однак, у зв`язку неналежним дослідженням доказів та неправильним тлумаченням деяких норм Закону України «Про адміністративну процедуру» та законодавства про рекламу суд першої інстанції зробив неправильний висновок щодо необхідності скасування оскаржуваних рішень про накладення штрафу. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким в позовних вимогах відмовити в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач громадянин Туреччини Атакли Хюсеїн здійснює свою діяльність в Україні як Фізична особа-підприємець, зареєстрований за місцезнаходженням у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та є орендарем приміщення магазину «ZEUS ORAMASDES» у АДРЕСА_2 . 
Основним видом діяльності за КВЕД є 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах. 
У відповідь на адвокатський запит представника позивача до відповідача, останній листом № 10-17/01-11/2500-25 від 14.05.2025 повідомив, що головним спеціалістом сектору контролю за рекламою та дотриманням анти тютюнового законодавства управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, ОСОБА_2 , 26.09.2024 проводився моніторинг реклами, в результаті якого було виявлено розміщення та розповсюдження зовнішньої реклами з порушенням законодавства про рекламу. 
В ході проведення цього заходу, посадовою особою відповідача було виявлено розміщення та розповсюдження зовнішньої реклами з порушенням вимог законодавства про рекламу, про що надані фотокопії реклами, зафіксованої під час моніторингу за допомогою фотоапарату (інвентаризаційний № 41025840 Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області). Реклама розповсюджувалась для невизначеного кола осіб з інформацією: «ПОВНИЙ РОЗПРОДАЖ». Вищезазначена реклама з порушенням вимог законодавства про рекламу розміщена на зовнішній поверхні будинку АДРЕСА_2 . 
Під час дослідження реклами відповідачем встановлено, що така розповсюджувалась із порушенням ч. 4 ст. 8 Закону України «Про рекламу», а саме: реклама не містить відомості про дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також реклама не містить відомості про співвідношення розміру нової ціни до попередньої реалізації товару. 
На запити-вимоги відповідача від 04.10.2024 № 05-04-17/01-11/3262-24, від 20.11.2024 № 05-04-17/01-11/3943-24, від 24.12.2024 № 05-04-17/01-11/4450-24, які були направлені на адресу місцезнаходження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та на адресу місця здійснення господарської діяльності щодо надання інформації про найменування і місцезнаходження виробника, рекламодавця та розповсюджувача реклами та щодо достовірної вартості виготовленої та розповсюдженої реклами з наданням підтверджуючих документів, позивач запитуваної інформації не надав, чим також порушив ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу». 
01.04.2025 відповідачем складені протоколи № 67, № 68 про порушення законодавства про рекламу (а.с. 26, 30). 
На підставі даних протоколів, посадовою особою відповідача прийняті рішення № 67, № 68 від 02.04.2025 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відносно позивача (а.с. 86,88). 
Надалі, 22.04.2025 відповідачем винесені протоколи засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу № 67, № 68 і цією ж датою ухвалені рішення (а.с. 16, 19, 94, 97): 
- № 000081, яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф за порушення законодавства про рекламу, яке полягає у тому, що «для невизначеного кола осіб на зовнішній поверхні будинку АДРЕСА_2 розповсюджувалась реклама із інформацією «Повний розпродаж». В процесі дослідження реклами встановлено, що зазначена реклама розповсюджувалась із порушенням частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», реклама про зниження ціни на товар, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також про співвідношення розміру нової ціни до попередньої ціни реалізації товару або про розмір знижки». За недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами (у тому числі користувацького контенту, який визнається рекламою), в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту, керуючись частиною 7 статті 27 Закону України «Про рекламу», було застосовано штраф у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів (5093,00 грн); 
- № 000082, яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф за порушення законодавства про рекламу, що виявилось у тому, що «для невизначеного кола осіб на зовнішній поверхні будинку № 135, на вул. Соборна міста Рівне розповсюджувалась реклама із інформацією «Повний розпродаж». В процесі дослідження реклами встановлено, що зазначена реклама розповсюджувалась із порушенням частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», реклама про зниження ціни на товар, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також про співвідношення розміру нової ціни до попередньої ціни реалізації товару або про розмір знижки». За неподання інформації, передбаченої ч.2 ст.26 Закону України «Про рекламу», керуючись частиною 6 статті 27 Закону України «Про рекламу», було застосовано штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів (1700,00 грн). 
Вважаючи вищевказані рішення про накладення штрафу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні та регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, є Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР (далі - Закон № 270).
Як передбачено ч.1 ст.26 Закону № 270, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за дотриманням законодавства про захист прав споживачів щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку) та щодо змісту реклами про вакансії (прийом на роботу), а також щодо виконання вимог частини десятої статті 8 цього Закону, крім випадків, якщо зазначена реклама є рекламою азартних ігор та організаторів азартних ігор.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 270, на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.
Крім того, відповідний орган державної влади має право:
- вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства;
- вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;
- надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень;
- приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження;
- приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.
Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Як передбачено пп. 9 п. 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667 (далі - Положення № 667), Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.
Відповідно до п.7 Положення № 667, Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Отже, на Держпродспоживслужбу, у тому числі, і на її територіальні органи, покладено функції, зокрема, у сфері захисту прав споживачів щодо захисту прав споживачів реклами, у тому числі, щодо накладення штрафів на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами.
Питання щодо накладення штрафів на осіб, винних у порушенні законодавства про рекламу, врегульовані Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 693).
Отже, нормами Порядку № 693 врегульовано питання оформлення документів, на підставі яких порушується розгляд справи про порушення законодавства про рекламу.
Стаття ж 26 Закону № 270 визначає повноваження Держпродспоживслужби щодо контролю за дотриманням законодавства про рекламу, зокрема, вимагати від суб`єктів господарювання пояснень і документів, пов`язаних із рекламою та приймати рішення про визнання реклами такою, що порушує закон, і накладати штрафи.
Відтак, з аналізу положень ст. 26 Закону № 270 та Порядку № 693 суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у провадженні у справах про порушення законодавства про рекламу оформлюються наступні процесуальні документи: протокол про порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Водночас, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу, Закон № 270 не пов`язує з проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, оформлення направлень на перевірку, повідомлень на перевірку, актів перевірок, тобто, оформлення таких документів згаданим Законом не передбачено.
Виходячи з терміну “реклама”, Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням саме інформації (реклами), а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами. А оскільки положення щодо регулювання питання контролю за дотриманням законодавства про рекламу містяться у Законі № 270, є спеціальними нормами, тому саме вони мають застосовуватися пріоритетно порівняно із Законом № 877.
Таким чином, саме Закон № 270 є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері реклами, включаючи контроль за її дотриманням.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 07.04.2025 у справі № 280/275/24, де у пунктах 30, 31, 32 Суд вказав, що Закон № 270 не містить детального опису процедури перевірок, як це передбачено Законом № 877 (видача наказу чи оформлення направлення). Натомість він зосереджений на матеріальних аспектах виявленні порушень і застосуванні санкцій. Верховний Суд зауважив, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону № 877.
За викладених обставин, суд дійшов правильного висновку, що норми Закону № 877 не можуть поширюватися на норми Закону № 270 в частині проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю). 
Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції, що посилання позивача на недотримання відповідачем процедурних порушень порядку проведення заходу державного нагляду (контролю), встановленого приписами Закону № 877, є безпідставними і необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду, які є застосовними до правовідносин і у даній справі, виходячи з вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
У цьому контексті є неприйнятними і посиланням позивача про необхідність застосування у даних правовідносинах у наведеному вище питанні процедурних порушень, правових позицій Верховного Суду, сформованим цим Судом у 2021-2022 роках, з огляду на те, що за загальним правилом підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, яка сформована у часі пізніше, а відтак, саме правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 07.04.2025р. у справі №280/275/24, підлягає застосуванню у даних правовідносинах. 
Також, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем було дотримано строки накладення штрафу згідно спірних рішень від 22.04.2025. 
Так, як було наведено вище, питання щодо накладення штрафів на осіб, винних у порушенні законодавства про рекламу врегульовані Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
За змістом п. 2-4 Порядку № 693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів. 
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, передбачені статтею 27 Закону України «Про рекламу», приймають Голова Держпродспоживслужби, його заступники, керівники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники (далі - уповноважені особи). 
Уповноважена особа розпочинає розгляд справи не пізніше трьох робочих днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку. 
Справа розглядається уповноваженою особою не пізніше 30 календарних днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку (п. 6 Порядку № 693). 
Наведені положення права дають підстави для висновку про те, що саме дата винесення протоколу про порушення законодавства про рекламу, є днем виявлення порушення, відповідно, є датою, з якої відраховується шестимісячний строк для застосування штрафу за порушення законодавства про рекламу. 
Матеріалами справи стверджується, що протоколи про порушення законодавства про рекламу складені 01.04.2025, а оскаржувані рішення про накладення штрафу, винесені 22.04.2025, тобто в місячний термін. 
При цьому варто зазначити, що зроблені відповідачем 26.09.2024 фото реклами, не констатують факт виявлення порушення, а є об`єктом для подальшого дослідження у справі про порушення законодавства про рекламу, що включає в себе різні заходи, в тому числі отримання відповідей на запити, за потреби проведення експертиз тощо. Протокол про порушення законодавства про рекламу складається лише за наявності достатніх підстав для його складення. 
З огляду на викладене, строки застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій відповідачем не порушені, тому твердження позивача з цього приводу, є безпідставними. 
Також, досліджуючи питання дотримання відповідачем процедури застосування до позивача штрафу, судом першої інстанції вірно зазначено, що приписи Порядку № 693 у редакції, чинній на дату складення протоколів про порушення законодавства про рекламу, не містили обов`язку відповідача прийняти рішення про початок розгляду справи, позаяк прийняття згаданого рішення було передбачено попередньою редакцією Порядку № 693, яка діяла до 15.11.2023. 
Судом встановлено, що відповідачем такі рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу стосовно позивача все ж були ухвалені (№ 67, № 68 від 02.04.2025). 
В даному випадку суд зазначив, що складання такого рішення про початок розгляду справи з урахуванням попередньої редакції Порядку № 693, яка діяла до 15.11.2023р., не можна вважати процедурним порушенням, яке вплинуло на результат розгляду справи щодо позивача, оскільки є формальним і не може бути підставою для визнання протиправним та скасування спірних рішень. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем було дотримано порядок (процедуру) розгляду справи та накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. 
Такі висновки суду першої інстанції позивач не оскаржив у апеляційному порядку. 
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання відповідачем вимог ст. 17 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі – Закон № 2073-IX), яка визначає гарантування прав особи на участь в адміністративному провадженні. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Так, зі змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач на обгрунтування своїх позовних вимог не покликався на порушення відповідачем Закону України «Про адміністративну процедуру» та не заперечував проти того факту, що йому було відомо про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу. 
Тому, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі підстав адміністративного позову. 
Крім того, колегія суддів враховує наступне. 
Як передбачено ч.3 ст.26 Закону України «Про рекламу», розгляд і вирішення адміністративних справ, передбачених цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. 
Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Антимонопольного комітету України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері, а також крім тих, які віднесено до компетенції Національного банку України або Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за процедурою, визначеною Законом України «Про адміністративну процедуру».
Згідно з п.2 Порядку №693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та накладення штрафу, є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів.
Пунктом 4 Порядку № 693 передбачено, що уповноважена особа розпочинає розгляд справи не пізніше трьох робочих днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку. 
Проте, протокол та рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про реклами є процедурними документами, їхня дія ще не (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб), вони лише фіксують певний етап дослідження справи про порушення законодавства про рекламу, відповідно вони не є адміністративними актами в розумінні закону України «Про адміністративну процедуру». 
Крім того, протокол та рішення про початок розгляду справи є процедурними документами та не є адміністративними актами в розумінні закону України «Про адміністративну процедуру», на відміну від кінцевого рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, форма якого, як адміністративного акта, затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 11.01.2012 року № 24 (у редакції наказу міністерства економіки України від 10.052024 року № 12141). 
Також, позивачем не заперечується, що відповідачем перед початком заведення справ про порушення законодавства про рекламу позивача було повідомлено про його права та обов`язки згідно ст. 28 Закону України «Про адміністративну процедуру». 
Як передбачено частинами 1 та 2 статті 28 Закону №2073-IX, учасники адміністративного провадження мають право: 1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом; 2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників; 3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження; 4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника; 5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи; 6) бути поінформованими про дату, час і місце слухання у справі (в разі його проведення); 7) подавати клопотання про: а) відвід посадової особи адміністративного органу, яка розглядає справу, а також відвід особи, яка сприяє розгляду справи; б) залучення до участі в адміністративному провадженні іншого учасника та/або особи, яка сприяє розгляду справи; в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи; г) призначення експертизи, отримання консультації та/або висновку спеціаліста; ґ) зупинення адміністративного провадження; д) поновлення адміністративного провадження; е) продовження строку здійснення адміністративного провадження; є) відмову від розгляду заяви або скарги та закриття адміністративного провадження; ж) вчинення іншої дії, що не суперечить закону та сприяє розгляду справи; 8) бути поінформованими про результат вирішення справи; 9) отримати адміністративний акт; 10) досягти примирення на будь-якому етапі здійснення адміністративного провадження за скаргою; 11) оскаржити у передбаченому законом порядку адміністративний акт, процедурне рішення або дію, бездіяльність адміністративного органу; 12) користуватися іншими визначеними законом правами в адміністративному провадженні.
Учасники адміністративного провадження зобов`язані: 1) подати до адміністративного органу у порядку, встановленому законом, наявні у них документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження; 2) надати адміністративному органу свої контактні дані (номер телефону (за наявності), адресу електронної пошти (за наявності), адресу місця проживання (перебування), місцезнаходження або іншу адресу для зв`язку), своєчасно повідомляти адміністративний орган про зміну таких даних; 3) своєчасно повідомляти про неможливість прибуття на запрошення адміністративного органу із зазначенням причини; 4) сумлінно виконувати вимоги, встановлені цим Законом та іншими актами законодавства.
Згідно п. 3 Порядку № 693, рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, передбачені статтею 27 Закону України «Про рекламу», приймають Голова Держпродспоживслужби, його заступники, керівники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники (далі - уповноважені особи).
Як передбачено п. 16 Порядку №693, у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Вимогами п. 5 Порядку № 693 передбачено, що уповноважена особа з урахуванням положень статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику, якщо суб`єкт реклами сповістив уповноважену особу про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відтак, враховуючи вищевказані вимоги Закону України «Про адміністративну процедуру» та Порядку № 693 відповідач був зобов`язаний поінформувати позивача про дату, час та місце самих розглядів справ, тобто про прийняття адміністративних актів що, відповідно, було зроблено та не заперечується позивачем. 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо порушення процедури притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про рекламу, в частині щодо порушення прав позивача на участь в адміністративному провадженні. 
Як наслідок, являються помилковими висновки суду першої інстанції про те, що встановлені в ході розгляду даної справи обставини щодо порушення процедури притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про рекламу, за наслідками якої і було прийнято оскаржувані рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність, а тому відсутня необхідність перевірки порушень, визначених в цих рішеннях. 
Відносно питань щодо наявності в діях позивача порушень законодавства про рекламу, що має наслідком притягнення позивача до відповідальності у виді штрафів, які накладені спірними рішеннями відповідача №000081 та №000082 від 22 квітня 2025 року, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснює свою діяльність в Україні як фізична особа-підприємець, зареєстрований за місцезнаходженням у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та є орендарем приміщення магазину «ZEUS ORAMASDES» у АДРЕСА_2 . Основним видом діяльності за КВЕД є 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах. 
Головним спеціалістом сектору контролю за рекламою та дотриманням анти тютюнового законодавства управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області 26.09.2024 проводився моніторинг реклами, в результаті якого було виявлено розміщення та розповсюдження зовнішньої реклами з порушенням законодавства про рекламу. 
В ході проведення цього заходу, посадовою особою відповідача було виявлено розміщення та розповсюдження зовнішньої реклами з порушенням вимог законодавства про рекламу, про що надані фотокопії реклами, зафіксованої під час моніторингу за допомогою фотоапарату (інвентаризаційний № 41025840 Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області). Реклама розповсюджувалась для невизначеного кола осіб з інформацією: «ПОВНИЙ РОЗПРОДАЖ». Вищезазначена реклама з порушенням вимог законодавства про рекламу розміщена на зовнішній поверхні будинку №135 на вулиці Соборна міста Рівне. 
Під час дослідження реклами відповідачем встановлено, що така розповсюджувалась із порушенням ч. 4 ст. 8 Закону України «Про рекламу», а саме: реклама не містить відомості про дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також реклама не містить відомості про співвідношення розміру нової ціни до попередньої реалізації товару. 
На запити-вимоги відповідача від 04.10.2024 № 05-04-17/01-11/3262-24, від 20.11.2024 № 05-04-17/01-11/3943-24, від 24.12.2024 № 05-04-17/01-11/4450-24, які були направлені на адресу місцезнаходження позивача та на адресу місця здійснення господарської діяльності щодо надання інформації про найменування і місцезнаходження виробника, рекламодавця та розповсюджувача реклами та щодо достовірної вартості виготовленої та розповсюдженої реклами з наданням підтверджуючих документів, позивач запитуваної інформації не надав. 
У подальшому, 01.04.2025 відповідачем складені протоколи № 67, № 68 про порушення законодавства про рекламу. На підставі даних протоколів, посадовою особою відповідача прийняті рішення № 67, № 68 від 02.04.2025 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відносно позивача. 
За результатами розгляду вищевказаних протоколів про порушення законодавства про рекламу та матеріалів справи, на засіданні стосовно справи про порушення законодавства про рекламу, 22.04.2025 було прийнято обгрунтовані рішення про накладення на позивача штрафів за порушення законодавства про рекламу, а саме: 
- рішення №000081, яким на позивача накладено штраф за порушення законодавства про рекламу, яке полягає у тому, що «для невизначеного кола осіб на зовнішній поверхні будинку № 135, на вул. Соборна міста Рівне розповсюджувалась реклама із інформацією «Повний розпродаж». В процесі дослідження реклами встановлено, що зазначена реклама розповсюджувалась із порушенням частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», реклама про зниження ціни на товар, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також про співвідношення розміру нової ціни до попередньої ціни реалізації товару або про розмір знижки». За недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами (у тому числі користувацького контенту, який визнається рекламою), в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту, керуючись частиною 7 статті 27 Закону України «Про рекламу», було застосовано штраф у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів (5093,00 грн); 
- рішення №000082, яким на позивача накладено штраф за порушення законодавства про рекламу, що полягає у тому, що «для невизначеного кола осіб на зовнішній поверхні будинку № 135, на вул. Соборна міста Рівне розповсюджувалась реклама із інформацією «Повний розпродаж». В процесі дослідження реклами встановлено, що зазначена реклама розповсюджувалась із порушенням частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», реклама про зниження ціни на товар, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також про співвідношення розміру нової ціни до попередньої ціни реалізації товару або про розмір знижки». За неподання інформації, передбаченої ч.2 ст.26 Закону України «Про рекламу», керуючись частиною 6 статті 27 Закону України «Про рекламу», було застосовано штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів (1700,00 грн). 
Як встановлено апеляційним судом, вищевказані (спірні) рішення відповідача від 22.04.2025 про накладення на позивача штрафів за порушення законодавства про рекламу, прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), своєчасно, тобто протягом розумного строку, та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. 
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними і скасування оскаржених позивачем вищевказаних рішень відповідача. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, відповідно до приписів статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції від 26.06.2025 та прийняття нової постанови суду, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області – задоволити. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року в адміністративній справі №460/9048/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень – скасувати та прийняти нову постанову. 
У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – відмовити повністю. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська