ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1980/26 Справа № 201/4632/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 03 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 19 серпня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №567646957, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 25 000 грн. В порушення умов договору позичальник кошти не повернув, проценти не сплатив. Позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі укладення 05.11.2024 між ним та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» договору факторингу. Зазначає, що заборгованість за кредитним договором становить 62 247,91 грн. з яких: 24 99, 40 грн. – заборгованість за кредитом; 37 248, 51 грн. – заборгованість за процентами, яку просить стягнути з відповідача на свою користь.
Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» заборгованість за кредитним договором у сумі 62 247, 91 грн, з яких: 24 999, 40 – заборгованість по кредиту; 37 248, 51 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом. Вирішити питання стосовно судових витрат.
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 03 жовтня 2025 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» заборгованість за кредитним договором у сумі 62 247, 91 грн, з яких: 24 999, 40 – заборгованість по кредиту; 37 248, 51 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» судовий збір в сумі 2 422, 40 грн.
Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 жовтня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 серпня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 567646957, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту у розмірі 25000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору.
Згідно із п. 2.3. договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 13050 грн 19.08.2024 року (що є датою надання кредиту).
Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених договором (п. 2.4. договору).
Пунктом 3.1 договору передбачено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 15 (п`ятнадцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Пунктом 3.2. договору визначено, що сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно з п.3.3. договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 15 (п`ятнадцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1096,20грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.
Згідно з умовами п. 7.2. договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше, ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п.9.1.1.7 договору.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 18.09.2029 року (п. 7.3.).
Сторони цього договору також погодили, що проценти за договором сплачуються в такому порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (п. 7.4.1.); після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п. 7.4.2).
Згідно з п.8.1. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника договором не передбачено.
Згідно з п.8.3. базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних.
Зазначений договір ОСОБА_1 підписав за допомогою одноразового ідентифікатора DFQS, відправленого 19/08/2024 о 16:28:33, введеного 19.08.2024 о 16:29:00.
Крім того, за допомогою одноразових ідентифікаторів, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 підписали додаткові угоди до договору № 567646957 від 19.08.2024 року про надання траншів у різних розмірах .
У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 19.08.2024 року зазначені персональні дані позичальника ОСОБА_1 , дата укладення договору – 19.08.2024 року, сума кредиту – 25000 грн, сума першого траншу –13050грн, строк кредитування – 1826 днів, номер банківської карти позичальника .
Про факт перерахування коштів на виконання умов договору №567646957 ОСОБА_1 на банківську карту свідчать підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, надані ТОВ «ПрофіГід» .
05 листопада 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали Договір факторингу № МВ-ТП/7, відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги .
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 05 листопада 2024 року підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до ОСОБА_1 (№ 520 у реєстрі прав вимог) за кредитним договором № 567646957 від 19.08.2024року на загальну суму заборгованості 53248,47 грн, з якої: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 24999,40 грн, заборгованість по процентам – 15749,37 грн, заборгованість по іншим нарахуванням — 12499,70 грн, сума фінансування — 9999,76 грн.
Вказана сума також зазначена у розрахунку заборгованості, наданому ТОВ«Манівео швидка фінансова допомога», в якому відображено, що ОСОБА_1 здійснив оплати заборгованості на суму 1765,40грн .
Згідно із розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Таліон плюс» у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 567646957 від19.08.2024 року у сумі 55014,47 грн, з якої: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 25000 грн, заборгованість по процентам – 17514,77 грн, неустойка – 12499,70грн.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомляло відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Таліон плюс» та необхідність сплати заборгованості за наданими реквізитами, які належать позивачу .
У свою чергу позивач направляв відповідачу досудові вимоги про повернення споживчого кредиту та сплати заборгованості, які останнім виконані не були .
В обґрунтування рішення суд зазначив, що позивачем належними та допустимими доказами доведено отримання відповідачем грошових коштів у зв`язку з укладенням договору кредитної лінії № 567646957 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перехід до позивача права вимоги за цим договором, а також неналежне виконання відповідачем зобов`язань за ним, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої підтверджено наданими доказами.
З такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи підтверджується факт укладення19.08.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії № 567646957 в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також факт переходу права вимоги за вказаним договором до ТОВ «Таліон плюс».
Однак колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості.
Так, відповідно до п. 2.1. договору факторингу № МВ-ТП/7 від 05 листопада 2024 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор), в порядку та на умовах договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в ропорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (п. 2.2. договору).
Згідно із п. 5.3., фактор має право: здійснювати будь-які не заборонені чинним законодавством України дії для реалізації прав вимоги та отримання боргу від боржників, особисто або уповноважувати на це третіх осіб; укладати будь-які правочини (договори, угоди) з боржниками, в тому числі щодо реструктуризації боргу, продовження строку погашення боргу, повного чи часткового прощення суми боргу та ін.; розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 05 листопада 2024 року підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до ОСОБА_1 (№ 520 у реєстрі прав вимог) за кредитним договором № 567646957 від 19.08.2024року на загальну суму заборгованості 53248,47 грн, з якої: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 24999,40 грн, заборгованість по процентам – 15749,37 грн, заборгованість по іншим нарахуванням — 12499,70 грн, сума фінансування — 9999,76 грн.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ТОВ «Таліон плюс» набуло права вимоги до відповідача в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент відступлення такого права первісним кредитором. При цьому умовами договору факторингу не передбачено права фактора на самостійне нарахування нових процентів за користування кредитом після набуття права вимоги, а визначено лише право вчиняти дії, спрямовані на реалізацію вже наявного права вимоги та отримання заборгованості від боржника.
Отже, нарахувавши проценти за користування кредитом після набуття права вимоги від первісного кредитора, ТОВ «Таліон плюс» вийшло за межі наданих йому прав та фактично змінило обсяг зобов`язання відповідача, що не відповідає умовам договору факторингу.
Колегія суддів, враховуючи викладене, погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості, наданого позивачем. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне взяти до уваги розрахунок, здійснений первісним кредитором станом на момент відступлення права вимоги, який відповідачем не був спростований. Відповідно до зазначеного розрахунку, загальна сума заборгованості становить 40748,77 грн, з яких: 24999,40 грн — заборгованість за тілом кредиту, 15749,37 грн — заборгованість за процентами. Вимога про стягнення неустойки, відображеної у цьому розрахунку, позивачем не заявлялася.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а саме не врахував, що ТОВ «Таліон плюс» у спірних правовідносинах не мало права нараховувати проценти за користування кредитом після набуття права вимоги, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Таліон плюс» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Таліон плюс» за кредитним договором № 567646957 від 19.08.2024року на загальну суму заборгованості 40748,77 грн, з яких: 24999,40 грн — заборгованість за тілом кредиту, 15749,37 грн — заборгованість за процентами. В решті вимог відмовити.

Розподіл судових витрат

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
З огляду на висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 65,46%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в суді першої інстанції в сумі 1585,75 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 2422,40*65,46%). 
Апелянт оскаржував рішення суду повністю та у прохальній частині апеляційної скарги просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «Таліон плюс», водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги , а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1004,04 грн (тобто в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено 2906,88*34,54%).
Згідно з частинами десятою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Таліон плюс» 581,71 грн судового збору (1585,75 грн – 1004,04 грн).
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 03 жовтня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» за кредитним договором № 567646957 від 19.08.2024року на загальну суму заборгованості 40748,77 грн, з яких: 24999,40 грн — заборгованість за тілом кредиту, 15749,37 грн — заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» витрати по сплаті судового збору в сумі 581,71 грн .
В задоволенні решти позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “09” вересня 2026 року.
Повний текст постанови складено “10” вересня 2026 року.

Головуючий:

Судді: