ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року 
м. Київ

справа №160/25830/25
адміністративне провадження №К/990/11366/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Чепурнова Д.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є., 
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
1. У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
2. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 03 листопада 2025 року позов задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 27 лютого 2022 року по 13 серпня 2024 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно із пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44). Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 27 лютого 2022 року по 13 серпня 2024 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно із пунктом 4 Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непідговки та ненаправлення до уповноваженого органу, через який було подано заяву про призначення пенсії за вислугу років, оновлених грошового атестату та довідки на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 видати на ім`я ОСОБА_1 оновлених грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
3. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 18 лютого 2026 року військова частина НОМЕР_1 подала до Третього апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
4. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 лютого 2026 року визнав неповажними причини пропуску військовою частиною НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року залишив без руху та запропонував протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, та надати документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі.
5. 04 березня 2026 року військова частина НОМЕР_1 подала до Третього апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків. 
6. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 березня 2026 року відмовив у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року.
ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року та направити справу для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми процесуального права.
Військова частина НОМЕР_1 зазначила про право на доступ до судового перегляду, що апеляційним судом під час оцінки поважності причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не враховано усіх обставин та аргументів відповідача. Скаржник указав на воєнний стан в Україні, у зв`язку із введенням якого представники військової частини НОМЕР_1 виконують завдання з відсічі збройної агресії російської федерації проти України, що військова частина НОМЕР_1 являється складовою сектору безпеки та оборони України і весь її особовий склад безперервно здійснює заходи та повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, виконує службово-бойові завдання, пов`язані з захистом суверенітету та територіальної цілісності України. Скаржник звернув увагу на те, що Криворізький, Нікопольський та Синельниківський райони Дніпропетровської області визнано територіями, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що стало підставою додаткового навантаження на особовий склад військової частини НОМЕР_1 . Виконання службово-бойових завдань відповідача з оборони України у період воєнного стану, а також військові дії - як обставини непереборної сили, стали основною перешкодою у своєчасному поданні апеляційної скарги, а отже, повинні впливати на строки апеляційного оскарження та наявність права на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Більше того, на території Дніпропетровської області у період з 04 листопада 2025 року по 18 лютого 2026 року було оголошено 337 повітряних тривог, які за тривалістю становили 2379,5 годин, що еквівалентно складає 40 діб безперервної небезпеки. У місті Дніпро в цей період було 74 вибухи, внаслідок ворожих атак. Такі обставини змушують представників військової частини НОМЕР_1 постійно спускатись в укриття в засобах індивідуального бронезахисту, а в укритті відсутній мобільний зв`язок і доступ до мережі Інтернет, що робить неможливим користування підсистемою «Електронний суд» і підготовку процесуальних документів у ці періоди. Скаржник послався на численну кількість обстрілів міста Дніпра та області, що представники військової частини НОМЕР_1 , відповідно до покладених на них завдань, постійно працюють на місцях російських ударів, підтримують безпеку та захист і підтримку містян, що об`єкти військової частини також піддавались ракетним і дроновим атакам. Наведені обставини перешкоджають та унеможливлюють своєчасне виконання скаржником процесуальних дій, оформлення і подання процесуальних документів, а тому існують обставини, які не залежать від волевиявлення представників військової частини НОМЕР_1 . На строки підготовки й подання процесуальних документів впливають також періодичні перебої в роботі об`єктів інфраструктури (електропостачання, зв`язок, доступ до мережі Інтернет), зумовлені збройною агресією проти України та ударами по критичній інфраструктурі. Це безпосередньо відображається на функціонуванні інформаційних систем, у тому числі на доступі до підсистеми «Електронний суд» та можливості своєчасного формування, підписання і подання апеляційних скарг та інших процесуальних документів. Особливо у період з 04 листопада 2025 року по 18 лютого 2026 року на території міста Дніпра та області діяли жорсткі графіки погодинних відключень електроенергії, а також застосовувалися графіки аварійних відключень внаслідок ворожих атак на енергетичну інфраструктуру, тим самим були постійні відключення світла, через що був відсутній доступ до засобів електронного зв`язку, мережі Інтернет. Скаржник зазначив про періодичні збої у роботі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та її підсистем й особливу організацію роботи Третього апеляційного адміністративного суду, що наведені обставини не залежали від волі сторони та унеможливили подання процесуальних документів у визначений законодавством строк, а суддям суду апеляційної інстанції неважливо на складнощі, з якими кожного дня стикається військова частина НОМЕР_1 , і завдяки кому вони можуть здійснювати правосуддя у місті Дніпро. До того ж Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 вересня 2022 року в справі №500/1912/22 зазначив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Однак судді Третього апеляційного адміністративного суду не застосували вказані висновки Верховного Суду. 
IІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
8. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Мацедонської В.Е., Смоковича М.І. ухвалою від 27 квітня 2026 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
9. 28 квітня 2026 року до Верховного Суду від військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення, у яких вона зазначила про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та умови, які створила країна-агресор у листопаді 2025 року - лютому 2026 року шляхом масованих ракетних атак. Скаржник указав, що систематичні відключення електроенергії, відсутність зв`язку та тривалі повітряні тривоги стали об`єктивним фактором, що паралізували нормальну роботу як державних органів, так і засобів електронної комунікації, що, з метою показати реальний стан справ у місті Дніпро та області, а також на підтвердження обставин, викладених у касаційній скарзі, військовою частиною досліджено низку ухвал Дніпропетровського окружного адміністративного суду, які стосуються продовження строку розгляду справ та у яких суд першої інстанції визнає, що енергетична та безпекова криза є підставою для відступу від процесуальних часових рамок заради забезпечення правосуддя, а тому підхід апеляційного суду в цій справі не лише ігнорує реальний стан справ у прифронтовому регіоні, а й фактично встановлює подвійні стандарти: суд може продовжувати собі строки через форс-мажор, а сторона справи (військова частина, яка виконує завдання у цих же умовах) - ні. Це прямо суперечить принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)) та нівелює право на доступ до суду (стаття 6 Конвенції).
10. Від ОСОБА_1 відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
11. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 12 серпня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 13 серпня 2026 року. 
ІV. Джерела права й акти їхнього застосування
12. Приписами частини першої статті 293 КАС України визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
13. Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
14. За правилами частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, відповідно до яких апеляційна скарга залишається без руху і скаржнику надається строк для усунення її недоліків.
15. Згідно із частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
16. Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
V. Позиція Верховного Суду
17. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №160/25830/25 стало оскарження судового рішення, зазначеного у частині третій статті 328 КАС України, та посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
18. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваній ухвалі Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
19. Право на апеляційне оскарження судового рішення кореспондується із обов`язком учасників справи дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
20. Учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, для належного виконання процесуальних обов`язків.
21. Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
22. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
23. За правилами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
24. Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС України закріплюють дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, а саме: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
25. Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними при вирішенні питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі. При цьому доведення поважності причин пропущення строку звернення до суду покладається саме на особу, яка звертається з апеляційною скаргою та заявою/клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
26. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду необхідно виходити, зокрема, з того, що причина пропущення строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
27. Матеріалами справи №160/25830/25 встановлено, що копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року доставлено до електронного кабінету військової частини НОМЕР_1 - 03 листопада 2025 року о 22:20 год, що підтверджується довідкою відповідального працівника Дніпропетровського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа, а апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 подала 18 лютого 2026 року, тобто після закінчення строку, встановленого статтею 295 КАС України. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року військова частина НОМЕР_1 зазначала про введений в Україні воєнний стан, здійснення заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, виконання службово-бойових завдань, пов`язаних із захистом суверенітету та територіальної цілісності України, особливість організації роботи у військовій частині.
28. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 лютого 2026 року визнав неповажними причини пропуску військовою частиною НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишив без руху та запропонував протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, та надати документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі.
29. Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що військова частина НОМЕР_1 пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки копію судового рішення вона отримала 04 листопада 2025 року, а з апеляційною скаргою звернулася 18 лютого 2026 року. Визнаючи неповажними причини пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві/клопотанні про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Вказані скаржником обставини, ураховуючи його завдання та функції, могли утруднити дотримання установленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, водночас у цьому питанні необхідно ураховувати й інші обставини, а також тривалість пропущеного строку. У цьому випадку тривалість пропущеного строку становить більше двох місяців із дня закінчення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Разом із тим, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки коштом приватної особи, яка діяла добросовісно. Труднощі в організації своєчасного виконання обов`язків представниками суб`єкта владних повноважень не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах установленого законодавством строку апеляційного оскарження. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що скаржником не надано документа про сплату судового збору у визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі.
30. 04 березня 2026 року військова частина НОМЕР_1 подала до апеляційного суду заяву про усунення недоліків. 
31. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 березня 2026 року відмовив у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України. 
32. Постановляючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції зазначив, що на виконання вимог ухвали суду від 23 лютого 2026 року скаржник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та документ про сплату судового збору. На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції скаржник послався на кількість оголошених повітряних тривог на території області, кількість вибухів і відключень електроенергії, що в сукупності вплинуло на дотримання строків. Водночас апеляційний суд, указавши на положення пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України, зауважив, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Учасники справи мають право оскаржити судові рішення в установлений КАС України строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду, відносини стають стабільними. Обмеження строку звернення до суду шляхом установлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків і поважати права та інтереси інших учасників правовідносин. Поновлення встановленого процесуальним законом строку на подання апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку в строк, установлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. Посилаючись на положення частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», суд апеляційної інстанції вказав, що органи державної влади, зокрема і військова частина НОМЕР_1 , продовжують здійснювати свої повноваження в умовах воєнного стану. При цьому Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, які і всі подальші Укази, стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків, Указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились. Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків у судових справах. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Апеляційний суд констатував, що пропуск скаржником строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції вдвічі перевищує встановлений законодавцем строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. При цьому з долучених скаржником даних про кількість в Дніпропетровській області повітряних тривог, відключень електроенергії вбачається, що дотримання тридцятиденного строку, визначеного статтею 295 КАС України для апеляційного оскарження рішення суду, є ускладненим, але не неможливим. Зокрема, зазначені скаржником обставини не виправдовують пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду більше ніж на два місяці. Своєю чергою, неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії. При цьому особливості організації роботи в установі жодним чином не впливають на неухильність виконання своїх процесуальних обов`язків з урахуванням часу, необхідного для вирішення внутрішніх організаційних питань. Неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу (задля визнання поважною причини пропуску процесуального строку) має бути реальною. У цьому випадку відповідач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від ситуації, зокрема, яка склалася в державі, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, у тому числі й щодо вчасного подання апеляційної скарги. Державні органи є рівними перед законом і судом, поряд з іншими учасниками справи, та зобов`язані діяти вчасно і в належний спосіб, у тому числі при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку, та не можуть зловживати наданими їм процесуальними правами. З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов висновку про неповажність наведених відповідачем підстав для поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. 
33. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, і, після закінчення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їхнього дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
34. Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
35. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропущення з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві/клопотанні про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
36. Введений в Україні воєнний стан, безумовно, ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, державних організацій (установ, закладів). Проте сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й без підтвердження її належними та допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Тож сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень в усіх абсолютно випадках.
37. Указані військовою частиною НОМЕР_1 обставини, пов`язані з воєнним станом в Україні, враховуючи її завдання та функції, обстрілами та відсутністю електроенергії, безумовно, могли утруднити дотримання установленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення. Водночас у цьому питанні також необхідно зважати на надані скаржником докази, інші обставини та тривалість пропущеного строку.
38. Тож виконання військовою частиною НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , службово-бойових завдань могло утруднити дотримання нею строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року в справі №160/25830/25. Водночас апеляційний суд слушно звернув увагу на тривалість пропущеного скаржником строку на апеляційне оскарження, а саме понад три місяці з моменту отримання копії рішення суду першої інстанції.
39. Воєнний стан в Україні та виконання службових і бойових завдань не звільняє військову частину НОМЕР_1 від обов`язку дотримуватися встановленого законом строку на подання апеляційної скарги. Державні організації (установи, заклади) зобов`язані організувати свою роботу так, щоб дотримуватися процесуальних строків, організувати безперервний процес представництва у судах і забезпечувати неухильне та своєчасне виконання обов`язків, установлених законом і судом. Отож виконання службово-бойових завдань, на що посилається військова частина НОМЕР_1 , не означає, що звернення з апеляційною скаргою можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, установлених процесуальним законом, оскільки в такому випадку порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Військова частина навіть під час виконання бойових завдань зобов`язана забезпечувати безперервний робочий процес, включно з прийомом пошти, розглядом рапортів, представництвом інтересів частини тощо.
40. Скаржник уважає, що пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі є незначним, проте такі доводи не слушними, оскільки останній день строку на подання апеляційної скарги припадав на 03 грудня 2025 року, судове рішення вважається врученим відповідачу 04 листопада 2025 року, проте апеляційну скаргу подано аж 18 лютого 2026 року. 
41. Оголошені повітряні тривоги та відсутність електроенергії не можуть вважатися безумовною підставою для поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, оскільки такі обставини з моменту отримання скаржником копії рішення суду першої інстанції до моменту подання апеляційної скарги (понад три місяці) не мали безперервного характеру. Необхідність перебування в укритті під час повітряних тривог, обмеження доступу до Інтернету, періодичні збої в роботі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та її підсистем не свідчить про неможливість звернення скаржника до апеляційного суду з апеляційною скаргою протягом трьох місяців із дня отримання копії рішення суду першої інстанції. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звернутися з апеляційною скаргою в паперовій формі засобами поштового зв`язку. Отож суд апеляційної інстанції слушно звернув увагу на те, що дотримання скаржником строку, визначеного статтею 295 КАС України для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, було ускладненим, але не неможливим, у відповідача був час реалізувати своє право на апеляційне оскарження у коротший строк, а не аж 18 лютого 2026 року.
42. Приписами статті 44 КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок і зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, установлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
43. Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб і невиконання учасником справи вимог процесуального закону або суду не належать до об`єктивних обставин особливого та непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
44. Державні організації (установи, заклади), маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків разом із іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб дотримуватися своїх власних внутрішніх правил і процедур, установлених, у тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їхнього порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання процесуальних обов`язків.
45. Окремі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в яких, як указує скаржник, суд визнав, що енергетична та безпекова криза є підставою для відступу від процесуальних часових рамок заради забезпечення правосуддя, не є обов`язковими для врахування судом апеляційної інстанції. Неврахування апеляційним судом у цій справі указаних висновків суду першої інстанції, на що посилається скаржник, не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали від 10 березня 2026 року.
46. Беручи до уваги наведене, Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 березня 2026 року обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року та у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, оскільки скаржником не наведено достатніх обґрунтувань та не надано допустимих і переконливих доказів, які б доводили підстави для поновлення строку звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
47. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена апеляційним судом з порушенням норм процесуального права, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті апеляційного провадження.
48. Щодо посилання скаржника на практику Верховного Суду необхідно зазначити, що правові висновки Верховного Суду формуються виходячи із конкретних обставин справи, такі висновки не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним і таке вирішення покладається на розсуд суду індивідуально у кожній справі, з урахуванням її обставин, наведених скаржником аргументів і наданих доказів.
49. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
50. З огляду на наведене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а оскаржуваної ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року в справі №160/25830/25 - без змін.
VІ. Судові витрати
51. Ураховуючи результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року в справі №160/25830/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: В. Е. Мацедонська
М. І. Смокович