ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 921/775/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Матущак О.І.
Скрипчук О.С. 
секретар судового засідання Копець Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
"Агробізнес" від 04.06.2026 (вх. №ЗАГС 01-05/1809/26 від 05.06.2026)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2026 (повний
текст рішення складено 21.05.2026, суддя О.В. Руденко)
у справі № 921/775/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Павер Технолоджі”
(надалі-ТОВ “Павер Технолоджі”), м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агробізнес” (надалі-
ТОВ “Агробізнес”), с. Токи, Тернопільський район
про:  стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію, 

з участю представників:
від позивача: Фесенко О.М.;
від відповідача (в режимі відеоконференції): Бойчук В.І.

ВСТАНОВИВ:
ТОВ “Новітні Технології 3000” звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом (з врахуванням заяви про зменшення розміру заявлених позовних вимог) до ТОВ «Агробізнес» про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію у листопаді 2025 року у розмірі 1 645 416,06 грн., 3 % річних у розмірі 164 111,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 330 596,52 грн. 
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2026 замінено позивача у даній справі на його правонаступника ТОВ “Павер Технолоджі”.
Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору постачання електричної енергії споживачу №04-05/21 від 15.04.2021 в частині повної та своєчасної сплати коштів за поставлену електричну енергію, що зумовило виникнення заборгованості, з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат, сума яких заявлена до стягнення у судовому порядку.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2026 у справі №921/775/25 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 11.06.2026) (суддя О.В. Руденко) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Павер Технолоджі" заборгованість за поставлену електричну енергію у розмірі 1 625 416,06 грн., три проценти річних в сумі 161 850,91 грн., інфляційні втрати в сумі 330 596,52 грн. та 25 414,36 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.
При ухвалені рішення суд першої інстанції встановив, що 15.04.2021 між ТОВ "Новітні технології 3000" (правонаступник ТОВ «Павер Технолоджі») (Постачальник) та ТОВ "Агробізнес" (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу "04-05/21, відповідно до умов якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а останній оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. На виконання договірних умов, у листопаді 2025 року позивачем поставлено, а відповідачем спожито електричну енергію обсягом 250 685 кВт/год. на загальну суму 2 295 416,06 грн., що підтверджується актом купівлі-продажу (прийняття-передавання) електричної енергії №156 від 30.11.2025 та рахунком на оплату №3 від 08.12.2025 на суму 2 295 416,06 грн. Відповідач здійснив оплату на загальну суму 670 000,00 грн, у зв`язку з чим неоплаченою залишилася основний борг в сумі 1 625 416,06 грн, яка і відображена у договорі про відступлення права вимоги (цесії) №02/04/26-ц, укладеному між первісним позивачем та його правонаступником. Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що стягненню підлягають інфляційні втрати в розмірі 330 596,52 грн та 3% річних в розмірі 161 850,91 грн. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.
Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ “Агробізнес” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з врахуванням заяви про уточнення вимог апеляційної скарги), в якій просить залишити без розгляду п.2 прохальної частини апеляційної скарги щодо скасування заміни позивача у даній справі з ТОВ "Новітні технології 3000" на його правонаступника ТОВ «Павер Технолоджі», рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2026 у справі № 921/775/26 змінити, відмовивши у стягненні 3 % річних у розмірі 161 850,91 грн. та інфляційних втрат в розмірі 330 596,52 грн. 
Скаржник вважає оскаржуване рішення в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат незаконним, ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Зокрема, не погоджується з твердженнями позивача, що строк оплати за поставлену електричну енергію - 10 число місяця наступного за розрахунковим. На переконання скаржника, таке твердження суперечить положенням розділу 6, 8 Комерційної пропозиції (додаток № 2 до спірного договору), так як умова щодо « 10 числа» стосується надання Постачальником акта купівлі-продажу (прийняття-передавання) електричної енергії, а не її оплати. Водночас, строк оплати визначається у кожному рахунку. Отже, при вирішенні питання щодо кінцевого строку оплати дослідженню підлягали надані Постачальником Споживачу акти купівлі-продажу (прийняття-передавання) електричної енергії та рахунки, а також дати їх надання, які в матеріалах справи відсутні та під час судового розгляду не буди надані позивачем. Скаржник зазначає, не отримував рахунків на оплату за спожиту електричну енергію за лютий - жовтень 2025 року. Відтак, вважає, за відсутності в матеріалах справи доказів настання строку оплати, вимоги про стягнення 161 850,91 грн. - 3% річних та 330 596,52 грн. інфляційних втрат є протиправними та недоведеними у заявленому розмірі. Також вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено заяву ТОВ «Новітні технології 3000» та замінено позивача у даній справі з ТОВ "Газопостачальна компанія "Новітні технології 3000" на його правонаступника ТОВ «Павер Технолоджі». На підтвердження наявності підстав процесуального правонаступництва, ТОВ «Новітні технології 3000» надано договір про відступлення прав вимоги (цесії) №02/04/26-Ц від 02.04.2026 та повідомлення про відступлення права вимоги №02/04/26-НТ від 02.04.2026. Пунктом 3 договору про відступлення прав вимоги (цесії) №02/04/26-Ц від 02.04.2026 передбачено, що за відступлення прав вимоги, Цесіонарій сплачує Цеденту до 03.04.2026 включно – кошти в сумі 2 120 124,42 грн. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання правонаступником своїх зобов`язань за договором, а відтак і повного переходу права вимоги. 
Позивач у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтованою, доводи, наведені скаржником не спростовують законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення. Зокрема, відповідно до Комерційної пропозиції до договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію здійснюється згідно з актом купівлі-продажу (приймання-передавання) електричної енергії, який Постачальник надає споживачу до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Отже, саме акт приймання-передавання визначає остаточний обсяг та вартість поставленої електричної енергії, а відтак є основним документом, на підставі якого виникає обов`язок здійснити остаточний розрахунок. Позивач наголошує, що відповідач не заперечує факту отримання та підписання відповідних актів. Зауважує, що рахунок на оплату не є первинним документом, а лише містить платіжні реквізити для перерахування коштів та має виключно інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов` язку оплатити товар. Також позивач звертає увагу суду на те, що скаржник фактично визнав правонступнирцтво ТОВ «Павер Технолоджі», а саме в апеляційному провадженні скаржник самостійно відмовився від вимоги щодо скасування заміни позивача та просив залишити цю частину апеляційної скарги без розгляду. Просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2026 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 
Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.
Представник позивача просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
ТОВ "Новітні технології 3000" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 1409 від 13.11.2018 видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до п. 3.1.9 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі ПРРЕЕ) споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.
Згідно з п. 3.1.7 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.
15.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новітні технології 3000" (Постачальник) та ТОВ "Агробізнес" (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/21. Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору (п. 1.1 договору). 
Відповідно до п. 1.2 договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (надалі ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів. 
За цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1 договору).
Пунктами 3.1., 3.3., 3.4 договору передбачено, що початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві - приєднанні, яка є додатком №1 до цього договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у Комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору. Договірні (заявлені) обсяги постачання електричної енергії визначаються та погоджені сторонами у додатку №3 до цього договору.
Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем Комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п. 5.1 договору).
Відповідно до п. 5.2 договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в Комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Погоджена сторонами ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до Споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін. Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п.п. 5.4, 5.5 договору).
Згідно з п. 5.7 договору оплата рахунка Постачальника за цим договором має бути здійснена Споживачем у порядку та строки, визначені обраною Комерційною пропозицією, що є додатком №2 до цього договору. Всі рахунки, що встановлюються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
Якщо Споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені Комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ (п. 5.8 договору).
Відповідно до п.5.10 договору Споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через Постачальника, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в Комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору.
Цей договір укладається на строк, зазначений в Комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком №1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника (п. 13.1 договору).
Відповідно до п. 13.3 договору Постачальник має право розірвати цей договір достроково, повідомивши Споживача про це за 20 днів до очікуваної дати розірвання, у випадках, якщо, зокрема Споживач прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з договором, за умови, що Постачальник здійснив попередження Споживачу про можливе розірвання договору.
Як вбачається із заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, початок постачання - з 01.05.2021. У заяві-приєднанні зазначено, що АТ «Хмельницькообленерго» є Оператором, з яким Споживач уклав договір про надання послуг з розподілу електричної енергії. 
Відповідно до п.п. 4, 5 Комерційної пропозиції до договору про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/21 від 15.04.2021 (додаток №2 до договору) до отримання даних про фактичний обсяг спожитої електричної енергії у кожному окремому розрахунковому періоді договірна вартість визначається шляхом множення прогнозованої ціни електричної енергії, згідно з розділом "Ціна електричної енергії", на договірний (заявлений) обсяг електричної енергії, згідно з розділом "Договірний (заявлений) обсяг електричної енергії", у відповідному розрахунковому періоді. Після отримання даних про фактичний обсяг спожитої електричної енергії у кожному окремому розрахунковому періоді договірна вартість визначається шляхом множення ціни електричної енергії на фактичний обсяг спожитої електричної енергії у відповідному розрахунковому періоді. Фактична вартість електричної енергії визначається шляхом множення вказаної у розділі "Ціна електричної енергії" на обсяг електричної енергії фактично спожитий у відповідному розрахунковому періоді.
Пунктом 6 Комерційної пропозиції сторони визначили спосіб оплати, а саме: - до 10 числа місяця постачання електричної енергії - 40% прогнозованої вартості електричної енергії; - до 20 числа місяця постачання електричної енергії - 40% прогнозованої вартості електричної енергії; - остаточний розрахунок на спожиту електричну енергію у місяці постачання здійснюється згідно акта купівлі-продажу (прийняття-передавання) електричної енергії, який Постачальник надає Споживачу до 10 числа.
Згідно з п.8 Комерційної пропозиції рахунок на оплату електричної енергії, згідно з платежами, визначеними у розділі "Спосіб оплати", надається Споживачу за 5 робочих днів до 25-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду. Рахунок на оплату електричної енергії фактично спожитої у розрахунковому періоді та акт купівлі-продажу (прийняття-передавання) електричної енергії за формою додатку 4 до договору надається Споживачу продовж 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду, але не раніше, ніж будуть визначені всі дані та показники необхідні для розрахунку фактичної вартості електричної енергії, в сканованому вигляді засобами електронного зв`язку, а оригінали надсилаються поштою. Строк оплати рахунків вказується у кожному окремому рахунку та не може бути меншим, ніж 5 робочих днів з моменту надання відповідного рахунку Споживачу.
Договір про постачання електричної енергії Споживачу вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2021. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 21 день до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення або перегляд його умов. Договір діє до повного його виконання сторонами, включаючи штрафні санкції (п. 12 Комерційної пропозиції).
У додатковій угоді №2 від 30.11.2025 сторони, керуючись п.13.1 договору та п.12 Комерційної пропозиції, дійшли згоди про те, що договір про постачання електричної енергії споживачу №04-05/21 від 15.04.2021 припиняє свою дію 30.11.2025.
На виконання договірних умов, за даними Оператора системи розподілу ВАТ "Хмельницькийобленерго", як Оператора системи розподілу, у листопаді 2025 року позивачем поставлено, а відповідачем спожито електричну енергію обсягом 250 685 кВт/год. на загальну суму 2 295 416,06 грн., що підтверджується актом купівлі-продажу (прийняття-передавання) електричної енергії №156 від 30.11.2025 та рахунком на оплату №3 від 08.12.2025 на суму 2 295 416,06 грн.
Позивач 15.12.2025 з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з вимогою сплатити заборгованість за електричну енергію спожиту у розрахунковому періоді - листопад 2025 року в сумі 2 295 416,06 грн. 
16.12.2025 відповідачем частково було сплачено заборгованість за спожиту у розрахунковому періоді - листопад 2025 електричну енергію у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № Ф3390. 
В подальшому, в ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем 05.01.2026 було частково сплачено заборгованість за поставлену позивачем електричну енергію в листопаді 2025 року у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №Ф35, 03.03.2026 у розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №Ф377, в розмірі 200 000,00 грн. що підтверджується платіжною інструкцією № Ф642 від 16.03.2026 та 24.03.2026 - 20 000,00 грн. на підставі платіжної інструкції № 1109. 
З матеріалів справи також вбачається, що 02.04.2026 між ТОВ «Новітні Технології 3000» (Цедент) та ТОВ «Павер Технолоджі» (Цесіонарій) укладено договір уступлення права вимоги (цесії) № 02/04/26-Ц. У порядку та на умовах, визначених цим договором, Цедент відступає Цесіонарію, а Цесіонарій набуває належне Цедентові право вимоги оплати грошових коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу №04-05/21 від 15.04.2021, який укладено між Цедентом і ТОВ «Агробізнес» (Боржник) (п. 1 договору).
Відповідно до п. 2 договору Цесіонарій з 18.03.2026 набуває право вимоги від Боржника сплати грошових коштів в сумі 2 120 124,42 грн., що складається з: 1 625 416,06 грн. заборгованості за поставлену електричну енергію у листопаді 2025 року; 164 111,84 грн. – 3 % річних, нарахованих за попередні періоди; 330 596,52 грн. інфляційних втрат, нарахованих за попередні періоди. Сторони підтверджують, що Цесіонарій також набуває права нараховувати Боржнику 3 % річних та інфляційні втрати на суму заборгованості за листопад 2025 року.
За відступлення права вимоги, визначених цим договором, Цесіонарій сплачує Цеденту на розрахунковий (поточний) рахунок Цедента, вказаний у п. 20 договору, до 03.04.2026 включно – кошти в сумі 2 120 124,42 грн. (п. 3 договору).
Відповідно до п. 7 договору Цедент зобов`язаний письмово повідомити Боржника про відступлення права вимоги протягом 10 календарних днів з дня набрання чинності цим договором.
02.04.2026 ТОВ «Новітні Технології 3000» листом № 02/04/26-НТ було повідомлено відповідача про укладення зазначеного вище договору відступлення права вимоги та реквізити Нового кредитора. 
Наведені обставини стали підставою звернення позивачем з даним позовом до суду (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача 1 645 416,06 грн. заборгованості за поставлену електричну енергію. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/21 від 15.04.2021 позивач нарахував на суму заборгованості за поставлену електричну енергію у листопаді 2025 - 3 % річних в сумі 164 111,84 грн. та інфляційні втрати в сумі 330 596,52 грн. 
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
В силу положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Згідно з частиною 3 статті 58 названого Закону споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
В ході розгляду справи судом встановлено, що між ТОВ "Новітні технології 3000" (правонаступник ТОВ «Павер Технолоджі») (Постачальник) та ТОВ "Агробізнес" (Споживач) існували договірні відносини з постачання електричної енергії споживачу.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як зазначалося вище, на виконання умов договору постачання № 04-05/21 від 15.04.2021, за даними Оператора системи розподілу ВАТ "Хмельницькийобленерго", як Оператора системи розподілу, у листопаді 2025 року позивачем поставлено, а відповідачем спожито електричну енергію обсягом 250 685 кВт/год. на загальну суму 2 295 416,06 грн., що підтверджується актом купівлі-продажу (прийняття-передавання) електричної енергії №156 від 30.11.2025 та рахунком на оплату №3 від 08.12.2025 на суму 2 295 416,06 грн. (т. 1, а.с. 40, 43).
Проте, незважаючи на наведені законодавчі приписи та умови укладеного сторонами договору, відповідач взяті на себе зобов`язання виконав не належним чином. 16.12.2025 споживачем було оплачено лише 100 000,00 грн. на підставі платіжної інструкції № Ф3390. В ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції, відповідачем також оплачено: 05.01.2026 - 300 000,00 грн. на підставі платіжної інструкції № Ф35; 03.03.2026 - 50 000,00 грн. на підставі платіжної інструкції №Ф377; 16.03.2026 - 200 000,00 грн. на підставі платіжної інструкції №Ф642; 24.03.2026 - 20 000,00 грн на підставі платіжної інструкції №1109.
Отже, загальна сума сплачених ТОВ "Агробізнес" за поставлену позивачем електроенергію коштів складає 670 000,00 грн., а неоплаченою є основна заборгованість в розмірі 1 625 416,06 грн., яка відображена у договорі про відступлення права вимоги (цесії) №02/04/26-ц від 02.04.2026, укладеному між первісним позивачем та його правонаступником.
З врахуванням проведених оплат, позивачем були подані відповідні заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.012.2026 та від 19.03.2026.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену електричну енергію у листопаді 2025 року у розмірі 1 625 416,06 грн. При цьому колегія суддів зауважує, що рішення місцевого господарського суду в цій частині задоволених позовних вимог не оскаржується. 
Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України унормовано порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу № 04-05/21 від 15.04.2021 позивач нарахував на суму заборгованості за поставлену електричну енергію у листопаді 2025 - 3 % річних в сумі 164 111,84 грн. та інфляційні втрати в сумі 330 596,52 грн. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів враховує, що інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Крім того, вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу і є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити такі інтереси, а отже відповідні компенсаційні виплати нараховуються незалежно від вини боржника.
Як зазначалось вище, пунктом 6 Комерційної пропозиції укладеного сторонами договору встановлено, що остаточний розрахунок на спожиту електричну енергію у місяці постачання здійснюється згідно акта купівлі - продажу (прийняття - передавання) електричної енергії, який Постачальник надає Споживачу до 10 числа. Строк оплати рахунків вказується у кожному окремому рахунку та не може бути меншим, ніж 5 робочих днів з моменту надання відповідного рахунку Споживачу (п.8 Комерційної пропозиції).
Відтак, акт приймання-передавання визначає остаточний обсяг та вартість поставленої електричної енергії, а відтак є основним документом на підставі якого виникає обов`язок здійснити остаточний розрахунок, про що судом першої інстанції зроблено правильний висновок.
Отже, між сторонами відсутній спір щодо самого існування грошового зобов`язання. Фактично апеляційна скарга зводиться виключно до намагання уникнути відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. 
Як слушно зауважив суд першої інстанції, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі №915/641/19, від 27.03.2023 у справі №920/1343/21, від 04.04.2023 у справі № 44/258-б (910/15426/20).
Місцевий господарський суд, проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи дату виникнення боргу, період існування заборгованості та її розмір, провівши відповідний перерахунок, дійшов висновку, що стягненню підлягають інфляційні втрати в розмірі 330 596,52 грн. та 3% річних в розмірі 161 850,91 грн. В решті позову місцевий господарський суд відмовив за безпідставністю.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши проведений місцевим господарським судом розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк початку прострочення оплати згідно акта №156 від 30.11.2025 слід обчислювати з моменту надання рахунку №3 від 08.12.2025, з врахуванням п.8 Комерційної пропозиції.
Колегія суддів не надає правової оцінки наведеним твердженням скаржника, що судом першої інстанції безпідставно задоволено заяву ТОВ «Новітні технології 3000» та замінено позивача у даній справі з ТОВ "Газопостачальна компанія "Новітні технології 3000" на його правонаступника - ТОВ «Павер Технолоджі», оскільки скаржник фактично визнав правонаступництво ТОВ «Павер Технолоджі», а саме в апеляційному провадженні (заява про уточнення вимог апеляційної скарги (вх. № ЗАГС 01-04/5272/26 від 22.06.2026)), в якій просив залишити без розгляду п.2 прохальної частини апеляційної скарги щодо скасування заміни позивача у даній справі з ТОВ "Новітні технології 3000" на його правонаступника ТОВ «Павер Технолоджі». Відтак, ТОВ «Агробізнес» (скаржник) самостійно відмовився від вимоги щодо скасування заміни позивача та просив залишити цю частину апеляційної скарги без розгляду.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2026 у справі №921/775/25.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд 
у х в а л и в:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2026 у справі №921/775/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником. 
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
5. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук
Судді О.І. Матущак
О.С. Скрипчук