| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2742/25 Суддя першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (1)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 11.09.2024 згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (1)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням вже виплачених сум.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за період з 01.07.2021 по 11.09.2024 залишено без розгляду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі №580/2742/25, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №580/2742/24 змінено в резолютивній частині, виклавши її абзац другий, третій в наступній редакції:
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 пенсії по інвалідності ІІІ групи у розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 11 вересня 2024 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р (II) та відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР від 06 червня 1996 року в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №580/2742/25 - залишено без змін.
09.04.2026 ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/2742/25, допущено виправлення описки у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №580/2742/25 зазначивши період, залишення позовних вимог без розгляду з 01.07.2021 по 10.09.2024. 
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року суд задовольнив заяву про встановлення судового контролю у справі №580/2742/25 та встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області місячний строк з моменту отримання копії даної ухвали для подання до суду звіту про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі №580/2742/25.
На адресу Черкаського окружного адміністративного суду надійшов звіт про виконання рішення суду Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року прийнято звіт в адміністративній справі №580/2742/25.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2026 у справі № 580/2742/25, якою прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2015 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Також апелянт просить постановити окрему ухвалу щодо допущених Черкаським окружним адміністративним судом порушень процесуального закону.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву та витребувано з Черкаського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду.
Після надходження справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження та продовжено строк судового розгляду справи.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що згідно із розпорядженням про перерахунок пенсії, наданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області пенсію позивачу обчислено виходячи із розміру 6 мінімальних пенсій за віком, без урахування надбавок, зокрема з 11.09.2024 по 31.12.2024 -14166 грн; з 01.01.2025 по 28.02.2025 - 14166 грн; 01.03.2025 по 31.12.2025 -14166 грн; 01.01.2026 по 28.02.2026 - 14166 грн; з 01.03.2026 довічно - 14166 грн. При цьому, позивачу за попередні роки нарахована доплата з 11.09.2024 по 31.05.2026 на суму 168504,36 грн, яка включена до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Приписами статті 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
За приписами ч. 1-3, 10, 11 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити, чи досягнуто мети, задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.
Приймаючи звіт відповідача суд першої інстанції, зазначив, що боржником вчиняються дії для виплати наявної заборгованості. Так, суд зазначив, що з розпорядження про перерахунок пенсії слідує, що Головне управління здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з розміру 6 мінімальних пенсій за віком, без урахування надбавок, зокрема з11.09.2024 по 31.12.2024 - 14166 грн; 01.01.2025 по 28.02.2025 - 14166 грн; з 01.03.2025 по 31.12.2025 - 14166 грн; 01.01.2026 по 28.02.2026 -14166 грн; 01.03.2026-14166 грн. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачу за попередні періоди нарахована доплата з 11.09.2024 по 31.05.2026 на суму 168504,36 грн, яка включена до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. 
Водночас, резолютивною частиною постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі № 580/2742/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 з 11 вересня 2024 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р (ІІ) та відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР від 06 червня 1996 року в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про наявність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з огляду на невиконання у повному обсязі рішення у справі №580/2742/25, а саме постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2025 року, зокрема в частині виплати пенсії.
Водночас, колегія суддів зауважує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин та доказів, що мають значення для справи, з наведених підстав, спростовують висновки суду першої інстанції та колегією суддів приймаються до уваги.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що наданий пенсійним органом звіт не містить даних про належне виконання судового рішення, а висновки суду першої інстанції про прийняття звіту, є передчасними.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року по справі №80/2742/25 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу в частині вимоги про постановлення окремої ухвали у зв`язку з допущенням судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що, на думку скаржника, призвело до прийняття незаконного судового рішення, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Статтею 324 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
За усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформульованою, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 800/500/16, окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 320/4936/23 підтвердив, що обов`язковими умовами для постановлення окремої ухвали є: (1) порушення закону чи іншого нормативно-правового акта із чітким зазначенням відповідної норми та обґрунтуванням, у чому саме полягає порушення; (2) встановлення причин та умов, що сприяли його вчиненню. Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, коли під час судового розгляду справи встановлено певне правопорушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.
Принципово важливим є те, що згідно з наведеними нормами та судовою практикою їх застосування постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Таким чином, навіть у разі виявлення судом порушення закону питання про постановлення окремої ухвали вирішується судом на власний розсуд з урахуванням конкретних обставин справи.
Скаржник пов`язує вимогу про постановлення окремої ухвали з тим, що суд першої інстанції, на його думку, допустив порушення норм процесуального права при розгляді звіту про виконання судового рішення, що спричинило прийняття незаконного судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що за змістом статті 249 КАС України підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення судом порушення закону безпосередньо під час розгляду справи - як самостійного, виявленого у діяльності відповідного суб`єкта, а не як процесуального порушення при ухваленні конкретного судового рішення у справі. Виправлення процесуальних порушень суду першої інстанції, що зумовили ухвалення незаконного судового рішення, - це предмет апеляційного перегляду відповідно до статей 315-317 КАС України, а не підстава для постановлення окремої ухвали.
Задовольнивши апеляційну скаргу в частині по суті спору та скасувавши ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів тим самим у повній мірі відновила права скаржника шляхом належного апеляційного перегляду. Наявність механізму апеляційного оскарження як самостійного та достатнього способу захисту від процесуальних порушень нижчестоящого суду виключає необхідність одночасного застосування такого процесуального засобу, як окрема ухвала, для реагування на ті самі порушення.
Ця позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, відповідно до якого можливість забезпечення права на апеляційний перегляд є також однією з основних засад (принципів) судочинства, і таке право не може бути обмежено у спосіб постановлення окремої ухвали (постанова КАС ВС від 13 вересня 2023 року у справі № 120/4975/22).
Окрім зазначеного, колегія суддів не встановила обставин, які б свідчили про наявність у діях суду першої інстанції ознак системного або умисного порушення закону, що вимагало б окремого реагування поза межами апеляційного перегляду. Саме по собі ухвалення судом першої інстанції помилкового процесуального рішення, що підлягало виправленню в апеляційному порядку, не є тим порушенням закону, яке становить підставу для застосування інституту окремої ухвали в розумінні статті 249 КАС України.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що передбачені статтею 249 КАС України підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі відсутні, а тому вимога апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що 01 січня 2026 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 2 595,00 грн, судове рішення не встановлює для відповідача обов`язку з проведення перерахунку пенсії виходячи з цієї розрахункової величини, а правовідносини, які стосуються 2026 року, взагалі не вирішувалися судом, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції у рамках судового контролю перевіряв правильність перерахунку пенсії позивача з 2024 року по час виконання судового рішення. Висновки щодо обчислення розміру пенсії позивача з 01 січня 2026 року, всупереч доводів апеляційної скарги, в ухвалі від 12 травня 2026 року відсутні.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду та спростовують висновки суду першої інстанції дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не у повному обсязі досліджено обставини справи.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки викладені в ухвалі суду, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 311, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року у справі № 580/2742/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07.05.2026 про виконання судового рішення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін