Справа № 486/2422/25
Провадження № 2/486/612/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

30 липня 2026 року         м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючої судді Далматової Г.А.,
при секретарі Манзенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Південноукраїнська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа Південноукраїнська міська рада, представник третьої особи Нестеренко І.В., 

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Південноукраїнська міська рада, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є квартиронаймачем неприватизованої квартири АДРЕСА_1 , яка надавалась її колишньому чоловіку ОСОБА_3 на склад сім`ї з трьох чоловік – неї, ОСОБА_3 та сина – ОСОБА_2 
26 травня 1987 року шлюб між нею та ОСОБА_3 був розірваний. 30 червня 1987 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 . На даний час у спірній квартирі зареєстровані вона, її чоловік ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 .
З 2009 року відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає, квартирою не користується, зобов`язання по утриманню житлового приміщення не виконує, оплату комунальних послуг не здійснює. Всі обов`язки, що випливають з договору по обслуговуванню комунальних послуг здійснює вона. Місце проживання відповідача їй не відомо. По останній інформації ОСОБА_2 останні 15 років перебував у м. Горлівці, Донецької області. Перешкод у користуванні житлом вона відповідачу не чинила. Реєстрація проживання відповідача у квартирі порушує її право розпоряджатись та користуватись належним їй майном та реалізувати своє право щодо приватизації даного житла. 
В судове засідання позивач позовні вимоги підтримала. Зазначила, що з 2008 року відповідач, який є її сином, в квартирі не проживає, де зараз знаходиться, їй не відомо. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи також надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі уповноваженого представника, проти задоволення позову не заперечувала.
За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що в судовому засіданні постановлена відповідна ухвала.
Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.
Судом встановлено, що громадянину ОСОБА_3 на склад сім`ї з трьох чоловік, а саме, ОСОБА_3 – квартиронаймача, ОСОБА_6 – дружину та ОСОБА_2 - сина, на підставі рішення виконавчого комітету Арбузинської районної ради народних депутатів смт. Арбузинка, 07 липня 1984 року був виданий Ордер № 764 на право зайняття двох кімнат загальною площею 27,65 кв.м в квартирі АДРЕСА_2 /а.с. 7/.
Згідно копії типового договору найму приміщення в будинку державної установи, підприємства чи громадської організації, у безстроковому користуванні ОСОБА_1 перебуває квартира  АДРЕСА_1  /а.с. 8/.
26 травня 1987 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 буоло розірвано /а.с. 11/.
30 червня 1987 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , в зв`язку з укладенням шлюбу прізвище позивача змінено на « ОСОБА_7 » /а.с. 12/.
Постановою Верховної Ради України №4007-ІХ від 09 жовтня 2024 року перейменовано місто Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ.
Рішення Южноукраїнської міської ради від 20 жовтня 2022 №1128 «Про перейменування вулиць, бульварів, провулків населених пунктів Южноукраїнської міської територіальної громади» з внесеними змінами, вул. Дружби народів було перейменовано на вулицю «Європейська». 
Відповідно до копії довідки (про склад сім`ї та реєстрацію) станом на 30 вересня 2025 року у квартирі  АДРЕСА_1  зареєстровані ОСОБА_1 – квартиронаймач, ОСОБА_8 – син, ОСОБА_5 – син, ОСОБА_4 – чоловік. Статус квартири - не приватизована /а.с. 14/. 
Згідно акту № 155 про не проживання від 08 грудня 2025 року складеного комісією у складі начальника ЦПРЖФ Оніщенко Л.В. та майстра ЦПРЖФ ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , зі слів сусідів, в квартирі  АДРЕСА_1 , не проживає з 2009 року /а.с. 13/.
Як вже було зазначено вище, ОСОБА_2 згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію станом на 30 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованим у квартирі  АДРЕСА_1 .
За даними фонду, який знаходиться на зберіганні у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актового запису про смерть ОСОБА_2 не виявлено. 
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_3 . Відповідач є сином ОСОБА_1 , народився у 1979 році. З 2008 року ОСОБА_2 вона за місцем його проживання не бачила. Останній тут не проживає.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є сусідкою позивача, проживає в квартирі АДРЕСА_4 . З родиною позивача знайома з 1988 року. Відповідача давно не бачила. Їй відомо, що відносини у сім`ї позивача з сином ОСОБА_2 були нормальними.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Згідно із статтями 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору судом.
При цьому ч.3 ст.71 ЖК України передбачені випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, а саме у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.
При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №201/10924/13-ц).
Разом з тим, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №464/7923/16-ц).
Оскільки ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1  більш, ніж шість місяців без поважних причин, він втратив право користування нею, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Про судові витрати позивачем вимоги не заявлялись.
Керуючись ст.ст.12,81,141, 263, 264, 265, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Південноукраїнська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Визнати  ОСОБА_2  таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою  АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повне ім`я відповідача:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя         Г. А. Далматова