ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2026  м. Дніпро Справа № 904/2284/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В.,
суддів: Демчини Т. Ю., Кошлі А. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Дніпровської міської ради, м. Дніпро на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 (суддя Васильєв О. Ю., м.Дніпро) у справі № 904/2284/26
за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Фінанс", м.Черкаси 
про стягнення 160 315,21 грн,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.
Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Фінанс" про стягнення 160 315,21 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2026 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня вручення зазначеної ухвали усунути її недоліки шляхом подання належних доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі 2 662,40 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначену ухвалу було доставлено до електронного кабінету Дніпровської міської ради 11.05.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
14.05.2026 до господарського суду надійшла заява Дніпровської міської ради від 13.05.2026 про усунення недоліків позовної заяви, до якої було долучено платіжну інструкцію №799 від 12.05.2026 на суму 2 662,40 грн.
Разом із тим, відповідно до довідки канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області №89/26 від 14.05.2026, зазначена платіжна інструкція №799 від 12.05.2026 вже була використана як доказ сплати судового збору у справі №904/2279/26, яка перебувала у провадженні судді Дичка В. О.
Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення позивача із заявою про повернення судового збору відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір". За таких обставин сплачена за платіжною інструкцією №799 від 12.05.2026 сума судового збору не була повернута платнику та не могла бути використана повторно як підтвердження сплати судового збору за подання іншої позовної заяви.
Врахувавши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, що платіжна інструкція №799 від 12.05.2026 не є належним доказом сплати судового збору у даній справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі №904/2284/26 позовну заяву Дніпровської міської ради повернуто на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою від 11.05.2026, а саме не надав належного доказу сплати судового збору.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, оскільки у встановлений судом строк не подав належного доказу сплати судового збору саме за подання цього позову.
Посилаючись на приписи частин третьої та четвертої статті 174 ГПК України, суд першої інстанції зазначив, що лише належне усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк є підставою для прийняття її до розгляду. Якщо ж такі недоліки не усунуто, позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню особі, яка звернулася до суду.
Водночас місцевий господарський суд звернув увагу, що відповідно до частини восьмої статті 174 ГПК України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права після усунення виявлених недоліків повторно звернутися до господарського суду в загальному порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі № 904/2284/26 про повернення позовної заяви без розгляду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт не погоджується з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області про повернення позовної заяви, вважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи.
Зазначає, що на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху у встановлений судом строк ним було подано заяву про усунення недоліків із доданням платіжної інструкції №799 від 12.05.2026 про сплату судового збору у сумі 2 662,40 грн, яка за своїм призначенням платежу прямо стосувалася позову у цій справі, оскільки містила посилання на позов Дніпровської міської ради до ТОВ "Лідер Фінанс" щодо земельної ділянки за адресою: вул. Янтарна, 71.
Апелянт вказує, що висновок суду першої інстанції про використання зазначеної платіжної інструкції у справі №904/2279/26 не відповідає фактичним обставинам. Пояснює, що у справі №904/2279/26 платіжна інструкція №799 була помилково долучена до первинної заяви про усунення недоліків, однак цього ж дня позивач подав до суду іншу заяву, в якій прямо зазначив про помилковість попереднього звернення, просив не брати його до уваги та долучив належний доказ сплати судового збору - платіжну інструкцію №795 від 12.05.2026 на суму 3 024,59 грн, що підтверджується змістом ухвали про відкриття провадження у справі №904/2279/26.
На думку апелянта, за таких обставин платіжна інструкція №799 не була використана як доказ сплати судового збору у справі №904/2279/26, а тому залишалася належним підтвердженням сплати судового збору саме у справі №904/2284/26 відповідно до зазначеного у ній призначення платежу.
Крім того, апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про необхідність звернення із заявою про повернення судового збору відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", оскільки фактично судовий збір за платіжною інструкцією №799 у справі №904/2279/26 не використовувався, а суд був повідомлений про її помилкове подання.
Також апелянт зазначає, що відповідно до статей 164, 174 ГПК України та статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження зобов`язаний перевірити факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому додана до позовної заяви платіжна інструкція підтверджувала сплату судового збору саме за подання цього позову, а тому підстав для повернення позовної заяви не існувало.
На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.04.2022 у справі №520/10006/21, від 26.07.2023 у справі №640/3949/22 та від 02.05.2024 у справі №440/9709/23, відповідно до яких саме на суд покладається обов`язок перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Крім цього, апелянт посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення права на доступ до суду та обов`язку національних судів надати оцінку всім істотним доводам сторін, вважаючи, що повернення позовної заяви за наведених обставин призвело до надмірного процесуального формалізму та необґрунтованого обмеження права на судовий захист.
З огляду на викладене апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про повернення позовної заяви та направити матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер Фінанс", м.Черкаси не скористалось своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надало суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

13.07.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Фінанс" через систему "Електрониий суд" надійшла заява, в якій відповідач просив закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, посилаючись на повне виконання заявлених позовних вимог після звернення позивача до суду; скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі №904/2284/26, на підставі частин першої та другої статті 145 ГПК кодексу України.
На обґрунтування заяви відповідач зазначає, що ним повністю сплачено суму, яка є предметом позову, а також відшкодовано позивачу суму судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, у зв`язку з чим, на його думку, предмет спору між сторонами відсутній, а підстави для подальшого існування заходів забезпечення позову відпали.
Колегія суддів дійшла висновку про залишення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР ФІНАНС" про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову без розгляду з огляду на таке.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/2284/26 задоволено заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме і нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР ФІНАНС", а також на грошові кошти, що обліковуються на його рахунках, у межах суми майбутнього позову в розмірі 190 024,07 грн.
Надалі ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2026 позовну заяву Дніпровської міської ради залишено без руху, а ухвалою від 18.05.2026 - повернуто заявнику на підставі частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, зокрема неподанням належного доказу сплати судового збору.
Одночасно ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2026 скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 27.04.2026, шляхом скасування арешту майна та грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР ФІНАНС".
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є виключно ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 про повернення позовної заяви. 
Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі не відкривалося і спір по суті судом не розглядався.
За таких обставин відсутні правові підстави для вирішення питання про закриття провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, оскільки наведена норма підлягає застосуванню лише у справах, в яких відкрито провадження.
Крім того, вимога заявника про скасування заходів забезпечення позову також не підлягає розгляду, оскільки такі заходи вже скасовані ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2026.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність відкритого провадження у справі та те, що питання щодо заходів забезпечення позову вже вирішене судом першої інстанції, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР ФІНАНС" про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову підлягає залишенню без розгляду.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Стефанів Т. В., судді: Демчина Т. Ю., Кошля А. О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2026 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 3328 грн.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради, м. Дніпро на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі № 904/2284/26. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу (матеріали оскарження) №904/2284/26. Розгляд справи призначено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
12.06.2026 матеріали справи надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області про повернення позовної заяви на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України у зв`язку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви, визначених ухвалою про залишення її без руху.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копії позовної заяви та доданих до неї документів.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви також додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або підтверджують наявність підстав для звільнення від його сплати відповідно до закону.
Сплата судового збору здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».
Вирішуючи питання щодо виконання позивачем обов`язку зі сплати судового збору, колегія суддів виходить із такого.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі, визначеному виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру — один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн.
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено застосування коефіцієнта 0,8 у разі подання процесуальних документів в електронній формі.
Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з майновою вимогою про стягнення 160 315,21 грн, у зв`язку з чим судовий збір підлягав сплаті у сумі 2662,40 грн.
Оскільки до позовної заяви не було додано належного доказу сплати судового збору, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2026 позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення цього недоліку.
На виконання вимог зазначеної ухвали позивач подав заяву про усунення недоліків та долучив платіжну інструкцію №799 від 12.05.2026 на суму 2662,40 грн.
Разом із тим, як підтверджується довідкою канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області №89/26 від 14.05.2026, зазначена платіжна інструкція вже була використана як доказ сплати судового збору у справі №904/2279/26.
Крім того, із відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі №904/2279/26 відкрито провадження, при цьому суд визнав належним доказом сплати судового збору саме платіжну інструкцію №799 від 12.05.2026.
Отже, на момент постановлення оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд мав належні та достатні підстави вважати, що поданий позивачем платіжний документ уже використаний для підтвердження сплати судового збору в іншому судовому провадженні.
Доводи апелянта про те, що платіжна інструкція №799 була помилково подана у справі №904/2279/26, а згодом відкликана шляхом подання заяви про усунення недоліків із долученням іншого платіжного документа, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Саме по собі подання такої заяви не свідчить про припинення використання платіжної інструкції №799 у справі №904/2279/26 та не підтверджує можливості її повторного використання в іншому судовому провадженні.
Більше того, матеріали справи не містять доказів повернення сплаченої суми судового збору або звернення позивача із відповідним клопотанням у порядку пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 13.02.2019 у справі №1540/3297/18 та від 12.10.2023 у справі №160/554/23, відповідно до якої після виключення Законом №484-VIII положення про можливість повторного використання документа про сплату судового збору первісний платіжний документ не може бути використаний при повторному зверненні до суду. Особа повинна сплатити судовий збір на загальних підставах, а у разі наявності передбачених законом підстав — звернутися із заявою про повернення раніше сплачених коштів.
За таких обставин документ про сплату судового збору має підтверджувати виконання процесуального обов`язку саме щодо того процесуального звернення, з приводу якого суд вирішує питання про відкриття провадження.
Тому використання одного й того самого платіжного документа для підтвердження сплати судового збору у двох різних судових справах суперечить вимогам пункту 2 частини першої статті 164 ГПК України та правовій природі судового збору як обов`язкового платежу за вчинення судом окремої процесуальної дії.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції повинен був перевірити виключно факт зарахування коштів до спеціального фонду Державного бюджету України.
Колегія суддів виснує, що статтею 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено обов`язок суду перевіряти факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Проте виконання судом такого обов`язку не звільняє особу, яка звертається до суду, від необхідності надати належний доказ сплати судового збору саме за відповідну позовну заяву.
За змістом частин третьої та четвертої статті 174 ГПК України лише належне усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк є підставою для її прийняття до розгляду. У разі ж неусунення таких недоліків позовна заява вважається неподаною та повертається особі, яка звернулася до суду.
Оцінивши доводи апеляційної скарги у сукупності з матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та не надав належного доказу сплати судового збору саме за подання позовної заяви у цій справі.
За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував положення частини четвертої статті 174 ГПК України та правомірно повернув позовну заяву.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого господарського суду не спростовують, зводяться до іншого тлумачення норм процесуального права та переоцінки встановлених судом обставин, а тому не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не спростував висновків суду першої інстанції, не довів неправильного застосування судом норм матеріального або порушення норм процесуального права як необхідну передумову для скасування прийнятого судового рішення у справі. Підстава апеляційного оскарження, передбачена п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Дніпровської міської ради, м. Дніпро без задоволення, а ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі № 904/2284/26 - без змін.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, м. Дніпро на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі № 904/2284/26 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі № 904/2284/26 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя А. О. КОШЛЯ

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА