154/2204/26 
2/154/1411/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
09.09.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до Володимирського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 022/00439/09/22 від 13 вересня 2022 року.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 21 742 грн 00 коп., а також 2 662 грн 40 коп. судового збору та 13 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
В обґрунтування позову зазначено, що 13 вересня 2022 року між ТОВ «СЕНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №022/00439/09/22.
За умовами договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 10 500 грн, а строк кредитування становив 210 днів. Позичальник, у свою чергу, зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти в порядку й розмірі, визначених договором, зокрема п. 4.1 договору та графіком платежів. 
Позивач зазначає, що кредитодавець свої зобов`язання виконав належним чином, однак ОСОБА_1 отримані кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув та передбачені договором проценти не сплатив.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків утворилася заборгованість у загальному розмірі 21 742 грн, з яких:10 500 грн — заборгованість за основною сумою кредиту;11 242 грн — заборгованість за процентами, нарахованими до відступлення права вимоги.
Позивач також посилається на те, що право вимоги за зазначеним кредитним договором послідовно перейшло: 19 вересня 2024 року — від ТОВ «СЕНС КРЕДИТ» до ТОВ «ФАКТОР П» за договором факторингу № 71-ФП-СК-202409-2; 30 січня 2026 року — від ТОВ «ФАКТОР П» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за договором факторингу № 30-01/26. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності та прямо зазначив, що проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав, обставин, наведених позивачем, не оспорив, власного розрахунку чи контррозрахунку заборгованості не надав, доказів повного або часткового погашення кредиту чи процентів суду не подав.
Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 08.06.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав, а позивач проти заочного розгляду не заперечує, суд дійшов висновку про наявність передбачених статтями 280, 281 ЦПК України підстав для ухвалення заочного рішення.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам окремо та в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Фактичні обставин справи встановлені судом.
Щодо виникнення кредитного зобов`язання та отримання кредитних коштів
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов у межах вимог закону.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит і сплатити проценти.
Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Як установлено судом, 13.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СЕНС КРЕДИТ» із заявою на отримання кредиту в сумі 10 500 грн, зазначивши свої персональні, контактні та інші необхідні для оцінки кредитоспроможності дані. Заява містить підпис відповідача. 
У паспорті споживчого кредиту, складеному як додаток №3 до договору №022/00439/09/22 від 13.09.2022, визначено суму кредиту 10 500 грн, строк кредитування 210 днів, фіксований тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом та загальну суму платежів у розмірі 21 742 грн. Паспорт містить підпис ОСОБА_1 . 
Окремим графіком платежів, який є додатком №2 до кредитного договору та підписаний позичальником, визначено строки й розмір платежів упродовж погодженого 210-денного строку користування кредитом. Загальна сума передбачених графіком платежів становить 21 742 грн, у тому числі 10 500 грн основної суми кредиту та 11 242 грн процентів. 
Крім цього, письмовою заявою від 13.09.2022 ОСОБА_1 підтвердив отримання до укладення договору інформації щодо умов кредитування, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, графіком та іншими документами кредитодавця. 
Факт фактичної передачі відповідачу кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером №78 від 13 вересня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №СК022/00439/09/22 видано готівкою 10 500 грн.
У зазначеному касовому документі відповідач власноруч зазначив про отримання десяти тисяч п`ятисот гривень та поставив свій підпис. Особу одержувача встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 20.03.2009 Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області. 
Отже, факт укладення кредитного правовідношення та реального отримання відповідачем 10 500 грн підтверджений сукупністю взаємопов`язаних письмових доказів.
Суд ураховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження №61-14545сво20, ЄДРСР №104580342, згідно з якою паспорт споживчого кредиту призначений для підтвердження надання споживачу переддоговірної інформації та сам по собі не є кредитним договором і не може самостійно підтверджувати погодження всіх його умов. Цей підхід Верховний Суд продовжує застосовувати; зокрема, 17 серпня 2026 року на офіційному сайті Верховного Суду знову наголошено, що паспорт споживчого кредиту не замінює належного доказу погодження процентної ставки. 
Разом із тим фактичні обставини цієї справи істотно відрізняються від випадків, коли кредитор підтверджує умови кредитування виключно паспортом споживчого кредиту.
У справі ОСОБА_1 суду надано сам кредитний договір із додатками, письмову заяву на отримання кредиту, окремий підписаний графік платежів, паспорт споживчого кредиту, заяву про ознайомлення з умовами кредитування та первинний касовий документ, який підтверджує реальну передачу відповідачу 10 500 грн.
Тому паспорт споживчого кредиту оцінюється судом не ізольовано, а в сукупності з іншими письмовими доказами.
Жодного з цих документів відповідач не оспорив, належність йому підписів не заперечив, факту отримання 10 500 грн не спростував.
Щодо невиконання відповідачем кредитного зобов`язання
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, а зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у такий строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник є таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.
За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, визначених договором.
Із детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором щодо договору №022/00439/09/22, вбачається, що кредит у сумі 10 500 грн було видано 13.09.2022, при цьому передбачених графіком платежів відповідач не здійснював. 
Станом на 11 квітня 2023 року, тобто на дату завершення погодженого сторонами графіка кредитування, сума непогашених процентів становила 11 242 грн, а залишок основної суми кредиту — 10 500 грн, усього 21 742 грн. 
Розрахунок ТОВ «ФАКТОР П» станом на 30 січня 2026 року містить той самий непогашений залишок заборгованості, тобто новим кредитором після переходу права вимоги розмір основного боргу та процентів не збільшувався. 
Наданий позивачем розрахунок відповідачем не оспорений.
Відповідач власного розрахунку заборгованості не подав, арифметичних або методологічних помилок у розрахунку не зазначив, доказів внесення будь-яких платежів у рахунок погашення кредиту чи процентів не надав.
Заочний характер розгляду справи не звільняє позивача від обов`язку довести заявлені вимоги, однак суд не повинен формувати замість відповідача фактичні заперечення, яких той сам не заявив.
З огляду на те, що розрахунок узгоджується з кредитними документами, графіком платежів, реєстрами відступлених прав вимоги та відповідачем не спростований, суд приймає його як належний доказ розміру невиконаного грошового зобов`язання.
Щодо стягнення процентів
Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються договором.
Умовами договору №022/00439/09/22 та підписаним відповідачем графіком передбачено строк користування кредитом 210 днів та загальну суму процентів за цей період 11 242 грн.
Матеріали справи свідчать, що заявлена до стягнення сума 11 242 грн є процентами, сформованими протягом передбаченого сторонами строку кредитування, а після відступлення права вимоги будь-які додаткові проценти позивачем не нараховані та не заявлені. 
Суд ураховує усталену практику Великої Палати Верховного Суду щодо розмежування процентів як плати за користування кредитом і процентів як відповідальності за прострочення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, зазначено, що проценти за правилами ст. 1048 ЦК України можуть нараховуватися у межах погодженого сторонами строку кредитування; після спливу такого строку охоронні правовідносини регулюються, зокрема, ст. 625 ЦК України. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, провадження №12-16гс22, цей висновок уточнено: за період після прострочення виконання зобов`язання мають розмежовуватися проценти за правомірне користування коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України та проценти як міра відповідальності відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Зазначені висновки не є підставою для відмови у стягненні 11 242 грн у цій справі, оскільки позивач не здійснював нарахування процентів після закінчення 210-денного строку кредитування.
Навпаки, розрахунок підтверджує, що сума процентів була сформована в межах строку, встановленого договором та графіком.
Суд також бере до уваги положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, та від обов`язку сплачувати неустойку — штраф і пеню — за прострочення кредитного зобов`язання. Верховний Суд у своїх актуальних оглядах практики 2026 року також виходить із того, що п. 18 стосується саме відповідальності за прострочення та нарахувань, обумовлених таким простроченням. 

Отже, положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не звільняють відповідача від сплати основної суми кредиту та договірних процентів, нарахованих у межах погодженого сторонами строку користування коштами.
Таким чином, вимога про стягнення 11 242 грн процентів є законною та обґрунтованою.
Щодо переходу права вимоги до позивача
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статей 1077, 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути наявна або майбутня грошова вимога, яку клієнт відступає факторові за плату.
19 вересня 2024 року між ТОВ «СЕНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОР П» укладено договір факторингу № 71-ФП-СК-202409-2.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників, який є додатком №2 до цього договору, під порядковим номером 267 зазначено:боржник — ОСОБА_1 ;дата кредитного договору — 13.09.2022;номер кредитного договору — 022/00439/09/22;сума простроченого тіла кредиту — 10 500 грн;сума прострочених процентів — 11 242 грн. 
Актом приймання-передачі прав вимоги від 19.09.2024 підтверджено фактичну передачу ТОВ «ФАКТОР П» прав вимоги за включеними до Реєстру кредитними договорами. 
Виконання ТОВ «ФАКТОР П» своїх зобов`язань за договором факторингу підтверджено платіжними документами, зокрема платежами на 80 000 грн, 88 111,75 грн, 96 000 грн, 100 000 грн, 160 000 грн та 147 000 грн, у призначенні яких прямо зазначено оплату за відступлення прав вимоги згідно з договором №71-ФП-СК-202409-2 від 19.09.2024. 
У подальшому 30 січня 2026 року між ТОВ «ФАКТОР П» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 30-01/26.
Актом приймання-передачі від 30.01.2026 підтверджено передачу позивачу прав вимоги за включеними до реєстру кредитними договорами, усього за 2 581 кредитним договором. 
У відповідному реєстрі боржників під № 2408 містяться відомості щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , договору №022/00439/09/22 від 13.09.2022, із зазначенням 10 500 грн основного боргу, 11 242 грн процентів та загальної суми 21 742 грн. 
Факт оплати ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за придбаний портфель прав вимоги підтверджується платіжною інструкцією від 06 лютого 2026 року на суму 2 280 460 грн 48 коп., у призначенні платежу якої зазначено оплату за договором факторингу №30-01/26 від 30.01.2026. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджено безперервний перехід права вимоги:ТОВ «СЕНС КРЕДИТ» > ТОВ «ФАКТОР П» > ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС».
При цьому на кожному етапі спірне право вимоги індивідуалізоване за ПІБ боржника, РНОКПП, номером і датою кредитного договору та розміром заборгованості.
Актуальний підхід Верховного Суду щодо правонаступництва також виходить із того, що новий кредитор набуває права, які належали попередньому кредиторові, в переданому обсязі. Зокрема, Об`єднана палата КЦС ВС у постанові від 02 березня 2026 року у справі №2-3467/12, провадження №61-2593сво25 підтвердила похідний характер прав нового кредитора від прав первісного кредитора. 
Доказів припинення кредитного зобов`язання виконанням на користь первісного чи будь-якого проміжного кредитора відповідач не надав.
Тому суд визнає доведеним право ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» вимагати виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором №022/00439/09/22.
Оцінка доказів та висновок суду
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.
За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини, які обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом установлено та належними доказами підтверджено:укладення 13.09.2022 кредитного договору №022/00439/09/22;надання ОСОБА_1 кредиту у сумі 10 500 грн;фактичне отримання ним цієї суми;погодження строку кредитування 210 днів;погодження графіка повернення кредиту і сплати процентів;виникнення заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 10 500 грн;виникнення в межах строку кредитування заборгованості за процентами в розмірі 11 242 грн;відсутність будь-яких додаткових процентів, пені, штрафів, інфляційних втрат та трьох процентів річних;послідовний перехід права вимоги до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС».
Відповідач жодної з цих обставин не оспорив.
Отже, вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення 21 742 грн, з яких 10 500 грн основного боргу та 11 242 грн процентів, підлягають задоволенню повністю.
Щодо судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.
Платіжною інструкцією № 0651620259 від 25.05.2026 підтверджено сплату ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судового збору в сумі 2 662 грн 40 коп. саме за позовом до ОСОБА_1 до Володимирського міського суду Волинської області. 
У зв`язку з повним задоволенням позову зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд установив, що 02 липня 2024 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги. 
Витягом з акта № 33 від 30 квітня 2026 року підтверджено надання правничої допомоги безпосередньо щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №022/00439/09/22, а саме:усна консультація з вивченням документів — 2 години, 4 000 грн;складання позовної заяви — 3 години, 9 000 грн;усього — 13 000 грн. 
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті.
Частинами 4–6 ст. 137 ЦПК України визначено критерії співмірності витрат та покладено обов`язок доведення їх неспівмірності на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 зазначила, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має оцінювати їх реальність, необхідність і розумність, при цьому цивільний процес побудований таким чином, що суд виступає арбітром і не повинен діяти на користь однієї зі сторін за відсутності відповідних заперечень іншої сторони. 
У цій справі витрати безпосередньо пов`язані з її розглядом, види робіт та їх вартість конкретизовані, факт надання послуг підтверджений актом.
Відповідач клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, їх розміру не оспорював та доказів неспівмірності не подавав.
З огляду на наведене, а також повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 11, 15, 16, 207, 257, 267, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», статтями 4, 12, 13, 19, 76–81, 89, 133, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263–265, 268, 274, 280–282, 284, 287, 288, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, заборгованість за договором про надання кредиту №022/00439/09/22 від 13 вересня 2022 року у загальному розмірі 21 742 (двадцять одна тисяча сімсот сорок дві) гривні 00 копійок, з яких:10 500 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 11 242 грн заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору та 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Володимирським міським судом Волинської області за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений також з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення відповідач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку; строк на апеляційне оскарження у такому разі починає обчислюватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або справа розглядалася без повідомлення учасників — з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишене в силі за результатами апеляційного розгляду.
Суддя: Тетяна Пустовойт