523/6922/26 
2/707/1675/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
21 липня 2026 року        м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді   Суходольського О.М.
за участю секретаря   Культенко Н.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -
в с т а н о в и в:
Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 14.02.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю CHERY JAGGI, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та INFINITI QX50, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідачку було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, таким чином було встановлено факт, що ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишила місце пригоди.
Цивільно-правова відповідальність відповідачки, як водія транспортного засобу CHERY JAGGI, станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-218955320.
Позивач, на виконання полісу страхування № EP-218955320, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу INFINITI QX50, здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 3600,00 грн.
Враховуючи винність відповідачки у настанні ДТП, порушення нею обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» звернулося до суду із вимогою про стягнення з відповідачки на свою користь виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3600 грн., штрафних санкцій, що складаються із: інфляційних втрати - 275,02 грн.; пені - 1174,19 грн.; три відсотки річних - 114,21 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 8022,50 грн.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 08.04.2026 справу передано до Черкаського районного суду Черкаської області для розгляду за підсудністю. 
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 20.05.2026 відповідачці був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 
04.06.2026 від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона частково визнає позовні вимоги в частині стягнення суми основного грошового зобов`язання (в порядку регресу), проте не визнає позовні вимоги в частині нарахування пені, штрафних санкцій та судових витрат, з огляду на їх безпідставність, необґрунтованість та очевидну неспівмірність. Вказує, що між нею та позивачем не виникли договірні зобов`язання. Спірні правовідносини за своїм характером є позадоговірними (регресними), де строк виконання грошового зобов`язання не встановлений договором. У таких випадках обов`язок регресної виплати виникає у відповідача виключно з моменту пред`явлення такої вимоги кредитором та обізнаності боржника з її змістом і розміром. Позивачем поштовим трекінгом, досудова вимога була направлена поштовим відправленням 05.03.2025, проте ОСОБА_1 вказаний лист отримано не було. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обізнаності відповідачки у вимозі про сплату страхового відшкодування. Відтак, строк виконання зобов`язання для останньої не настав, а факт прострочення з її вини — відсутній. Оскільки факту прострочення (через невручення вимоги) не відбулося, у позивача відсутні правові підстави для застосування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. Крім того, нарахування пені у розмірі 1 174,19 грн є абсолютно протиправним, оскільки пеня є видом неустойки, яка за ч. 1 ст. 547 ЦК України вимагає письмової форми (договору або закону), що у даних деліктних відносинах взагалі не передбачено. Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу вважає завищеним, просить зменшити його до співмірного та розумного рівня у сумі не більше 1 000,00 грн.
09.06.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує, що позивачем було дотримано процедуру досудового повідомлення боржника. 05.03.2025 позивач на адресу відповідачки, зазначену в матеріалах ДТП, направив досудову вимогу № 48389/1, що вважається належним повідомленням. Бездіяльність відповідачки у питанні отримання кореспонденції не може обмежувати право позивача на компенсацію втрат від знецінення грошових коштів. Зобов`язання з відшкодування шкоди, у тому числі регресне зобов`язання винуватця ДТП, має грошовий характер, і тому до нього підлягають застосуванню ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - у частині нарахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за несвоєчасну компенсацію. Крім того, ст. 992 ЦК України прямо передбачає застосування положень про грошові зобов`язання до страховика та інших учасників страхових правовідносин. Отже, посилання відповідачки на неможливість нарахування пені, інфляційних та 3 % річних вважає юридично помилковим. 
Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
14.02.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю CHERY JAGGI, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та INFINITI QX50, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. 
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2024 відповідачку було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт, що ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце пригоди.
Цивільно-правова відповідальність відповідачки, як водія транспортного засобу CHERY JAGGI, станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-218955320.
Позивач, на виконання полісу страхування №EP-218955320, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу INFINITI QX50, здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 3600,00 грн. ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією № 28220 від 09.05.2024.
05.03.2025 Позивачем було направлено досудову вимогу ОСОБА_1 , яка відповідно до трекеру Укрпошти за № 0601118549337, відповідачкою отримана не була. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. 
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час виникнення спірних правовідносин регулювалися Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV). 
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-IV Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Враховуючи викладене, а також те, що вимоги в частині стягнення суми виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_1 визнаються в розмірі визначеному позивачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення із відповідачки на користь позивача 3600 грн.
Щодо стягнення із відповідачки на користь позивача штрафних санкцій суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Частинами першою та третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягай домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. 
Такий висновок узгоджується із постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц (провадження № 61- 12530св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 червня 2021 року в справі № 910/14341/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 грудня 2022 року в справі № 902/1301/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року в справі № 522/12406/22 (провадження № 61-9569св23), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2025 року в справі № 201/1763/22 (провадження № 61-254св24)).
Судом встановлено, що в даній справі між ТДВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_1 договір про відшкодування шкоди не укладався, а сума яка не сплачена відповідачкою до звернення позивача до суду визначається лише за результатами розгляду цієї справи, тобто, конкретизація змісту зобов`язання відбувається саме цим судовим рішенням у цій справі, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення сум за прострочення грошового зобов`язання.
За таких обставин суд приходить висновку, що оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди шляхом укладення договору або ухвалення судового рішення до розгляду цієї справи не відбулося, прострочення виконання грошового зобов`язання не настало. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1856,22 грн.
Що стосується заявлених до стягнення витрат за надання позивачеві правничої допомоги в сумі 8022,50 грн., суд вважає, що вказаний розмір витрат є завищеним з урахуванням категорії спору, складності справи, розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, реально затраченого часу адвокатом, тому суд вважає необхідним задовольнити витрати за надання позивачеві правничої допомоги частково, на суму 3000 грн.
На підставі ст. 82, 1187, 999, 1191, ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
ПозовТовариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» (юридична адреса: м. Київ, вул. Васильківська, 14, код ЄДРПОУ 39433769) суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 3600 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 1856 грн. 22 коп. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя:   О.  М.  Суходольський