ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2026 року | справа № 380/11463/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області, в якій позивач просить стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг у сумі 7800,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має податковий борг перед бюджетом, який складається із сум податкових зобов`язань з єдиного податку з фізичних осіб. Згідно з довідкою про заборгованість № 170/5/13-01-016-12 від 11.03.2026 заборгованість становить 7825,60 грн, з якої сума податкового боргу, що підлягає стягненню, - 7800,00 грн. Борг виник на підставі поданої відповідачем Заяви про застосування спрощеної системи оподаткування № 3699/10 від 12.06.2018; дата виникнення боргу - 20.04.2022. У зв`язку з наявністю податкового боргу позивачем винесено податкову вимогу від 11.05.2023 № 0007439-1308-1301, яку надіслано платнику податків. Оскільки відповідачем не вжито заходів щодо погашення заборгованості, позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 08.06.2026 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник відповідача подав до суду додаткові пояснення у справі та клопотання про долучення доказів, у яких проти задоволення позову заперечив. Заперечення обґрунтовано тим, що після звернення представника відповідача до контролюючого органу з адвокатським запитом позивач здійснив перевірку підстав обліку спірної заборгованості та скасував її як помилково нараховану, а відтак на час розгляду справи узгоджений і непогашений податковий борг, який є необхідною передумовою для примусового стягнення, відсутній. На підтвердження наведеного відповідач надав відповідь позивача на адвокатський запит та інформацію з електронного кабінету платника податків. Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області як фізична особа - підприємець та застосовувала спрощену систему оподаткування як платник єдиного податку другої групи на підставі поданої нею Заяви про застосування спрощеної системи оподаткування № 3699/10 від 12.06.2018. Підприємницьку діяльність відповідача припинено 02.09.2022 за рішенням засновника (учасника) або уповноваженого органу; станом платника податків є "11 - припинено, але не знято з обліку (ІКП не пусті)".
За даними інтегрованої картки платника податків відповідачу за спірний період нараховувались авансові внески з єдиного податку. У зв`язку з несплатою цих сум позивач визначив наявність податкового боргу, про що склав довідку про заборгованість № 170/5/13-01-016-12 від 11.03.2026, згідно з якою станом на 09.03.2026 за платником рахувалась заборгованість у сумі 7825,60 грн, до стягнення - 7800,00 грн (єдиний податок з фізичних осіб).
У зв`язку з наявністю податкового боргу позивачем на підставі статті 59 ПК України винесено податкову вимогу форми "Ф" від 11.05.2023 № 0007439-1308-1301, яку надіслано відповідачу за його податковою адресою рекомендованою кореспонденцією. Несплата відповідачем зазначеної суми обумовила звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.
Водночас під час розгляду справи судом встановлено, що після звернення представника відповідача до Головного управління ДПС у Львівській області з адвокатським запитом від 30.06.2026 (вх. № 70472/6 від 30.06.2026) контролюючий орган здійснив перевірку підстав обліку спірної заборгованості.
Відповідно до відповіді Головного управління ДПС у Львівській області на адвокатський запит від 06.07.2026 борг ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виник у результаті нарахування в автоматичному режимі авансових внесків з єдиного податку (код бюджетної класифікації 18050400) за період з квітня 2022 року по вересень 2022 року в сумі 7800 грн. Разом з тим, відповідно до абзацу першого підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX "Перехідні положення" ПК України фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої та другої груп, які скористалися правом не сплачувати єдиний податок під час воєнного стану з 01 квітня 2022 року та в яких у податковій декларації платника єдиного податку відображено відсутність щомісячних авансових внесків єдиного податку за відповідний звітний період, могли не сплачувати єдиний податок. Згідно з поданою відповідачем податковою декларацією платника єдиного податку № 9188168893 від 20.09.2022 щомісячні авансові внески для платника єдиного податку 2 групи за вказаний період відсутні.
З огляду на наведене, згідно з рішенням Головного управління ДПС у Львівській області № 31655/6/13-01-24-15-10 від 06.07.2026 "Про коригування зобов`язань в ІКП, які нараховані в автоматизованому режимі" заборгованість з єдиного податку скориговано в бік зменшення на суму 7800 грн, дані інтегрованої картки платника податків приведено у відповідність. За висновком самого контролюючого органу, станом на 06.07.2026 заборгованість з єдиного податку (код бюджетної класифікації 18050400) відсутня.
Наведені обставини підтверджуються також інформацією з електронного кабінету платника податків, згідно з якою за операціями від 06.07.2026 зменшено основний платіж (єдиний податок з фізичних осіб) на суму 7800,00 грн згідно з рішенням про коригування зобов`язань, а податковий борг (заборгованість) за цим платежем становить 0,00 грн.
Вирішуючи справу по суті, суд керується таким.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Згідно з пунктом 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що обов`язковою матеріально-правовою передумовою для звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу та задоволення такого позову є існування на момент вирішення спору дійсного, узгодженого та непогашеного податкового боргу в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України. За відсутності податкового боргу відсутній і предмет примусового стягнення.
Суд враховує сталу правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 12.02.2019 у справі № 820/6512/16, від 04.02.2020 у справі № 803/834/17, від 16.04.2024 у справі № 640/17763/21, згідно з якою у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податків податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема: факт узгодженості грошового зобов`язання; факт сплати/несплати платником податків узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством; факт направлення та вручення платнику податкової вимоги; дотримання позивачем порядку здійснення відповідних заходів. Умовою для стягнення податкового боргу в судовому порядку є його узгодженість, тобто відсутність спору щодо сум грошових зобов`язань, які становлять цей борг, а також фактична наявність такого боргу.
Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.03.2024 у справі № 300/2859/22, при вирішенні позову про стягнення податкового боргу суд перевіряє дотримання контролюючим органом умов, які в обов`язковому порядку мають передувати його зверненню до суду, з урахуванням стану спірних правовідносин на момент вирішення спору. Наявність податкового боргу є обставиною, яка підлягає доказуванню контролюючим органом, а її відсутність виключає можливість задоволення позову.
Судом встановлено, що спірна заборгованість з єдиного податку в сумі 7800,00 грн, заявлена позивачем до стягнення, виникла внаслідок нарахування контролюючим органом у автоматичному режимі авансових внесків з єдиного податку за період з квітня по вересень 2022 року. Разом з тим сам контролюючий орган за наслідками опрацювання адвокатського запиту дійшов висновку про безпідставність такого нарахування з огляду на приписи підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX "Перехідні положення" ПК України та подану відповідачем податкову декларацію платника єдиного податку № 9188168893 від 20.09.2022, у якій відображено відсутність щомісячних авансових внесків, а тому рішенням від 06.07.2026 № 31655/6/13-01-24-15-10 скоригував відповідну заборгованість у бік зменшення на всю заявлену до стягнення суму - 7800 грн.
Отже, на момент вирішення спору узгоджений та непогашений податковий борг відповідача, який позивач просив стягнути в судовому порядку, відсутній; наведене прямо визнано самим контролюючим органом як у відповіді на адвокатський запит від 06.07.2026, так і шляхом коригування даних інтегрованої картки платника податків.
За таких обставин податкова вимога від 11.05.2023 № 0007439-1308-1301, на яку посилається позивач, не може сама по собі бути достатньою підставою для задоволення позову, оскільки вона є похідною від факту існування податкового боргу. Оскільки контролюючий орган фактично визнав відсутність такого боргу шляхом скасування помилкового нарахування, відсутній і предмет примусового стягнення.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому за частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас у справах про стягнення податкового боргу саме позивач (контролюючий орган), який звернувся до суду з вимогою про стягнення коштів, повинен довести наявність усіх юридично значимих обставин, зокрема існування узгодженого та непогашеного податкового боргу в заявленому до стягнення розмірі.
Натомість матеріали справи в їх сукупності свідчать про протилежне: спірне нарахування виправлено самим контролюючим органом, а заборгованість, стягнення якої є предметом позову, відсутня. Задоволення позову за відсутності актуального податкового боргу суперечило б принципу законності, завданню адміністративного судочинства (стаття 2 КАС України) та призвело б до необґрунтованого втручання у майнові права відповідача.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідача на момент вирішення спору дійсного, узгодженого та непогашеного податкового боргу в сумі 7800,00 грн, а відтак правові підстави для примусового стягнення коштів відсутні. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 139 КАС України, з огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 73, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя     Желік О.М.