П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10234/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
08 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області, Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради до Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 6, 7 вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2025 року позивач, - Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради, звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 6, 7 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області «Про усунення порушень» від 02 червня 2025 року № 132203-14/1246-2025 (вх. № 810/01-39 від 03.06.2025).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.05.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 6, 7 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області "Про усунення порушень" від 02.06.2025 №132203-14/1246-2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог адміністративного позову та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити адміністративний позов в повній мірі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів дійшла висновку про можливий розгляд справ у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області відповідно до пункту 8.1.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на I квартал 2025 року, проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2024.
За її результатами складено Акт від 15.05.2025 №03-08/10 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2024 (далі - Акт №03-08/10).
Позивач 22.05.2025 за №23.01-31/289 направив заперечення (зауваження) до ревізії.
Відповідач 30.05.2025 направив позивачу висновок на зауваження (заперечення).
Управлінням освіти виконавчого комітету Славутської міської ради отримано вимогу «Про усунення порушень» від 02.06.2025 №132203-14/1246-2025 (вх. №810/01-39 від 03.06.2025) (далі - Вимога), відповідно до пунктів 1, 2, 6, 7 якої:
1) в порушення п. 16 розділу 6 Положення про бухгалтерську службу, затвердженого наказом начальника Управління освіти від 14.03.2012 № 82, у 2021 році начальником Управління освіти, під час перебування головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Управління освіти Литвиненко О.І. на лікарняному з вагітності і пологах та в щорічній основній та додатковій відпустках, на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії управління освіти призначено Дячук В.Л. «до закінчення відпустки по вагітності та пологах». Таким чином, Управлінням освіти у період з 01.06.2021 по 06.10.2021 здійснено витрати на утримання однієї понадштатної одиниці, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 65809,10 грн, а також зайво нарахованого єдиного внеску на суму 5534,57 грн. Дане порушення призвело до фінансових втрат на загальну суму 71343,67 грн у зв`язку з чим:
- забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України) на користь Управління освіти втрат внаслідок неправильного нарахування та виплати заробітної плати працівниками Управління освіти;
- провести коригування надміру нарахованого та сплаченого єдиного внеску на суму 5534,57 гривень;
2) в порушення ст. 3 Закону України «Про оплату праці», п. 2 наказу начальника Управління освіти «Про організаційні заходи щодо оголошення простою в закладах дошкільної освіти, загальної середньої освіти, позашкільної освіти Славутської міської територіальної громади, Дитячо-юнацькій спортивній школі м. Славута, комунальній установі «Інклюзивно-ресурсний центр» Славутської міської ради від 29.06.2022 №49-аг; наказів керівників закладів «Про оголошення простою в закладі освіти»: ЗДО №2 «Подоляночка» від 30.06.2022 №30-аг; ЗДО №3 «Росинка» від 29.06.2022 №22-аг; ЗДО №4 «Сонечко» від 30.04.2022 №09-аг; ЗДО №5 «Квіткограй»; ЗДО №6 «Золота рибка» від 30.06.2022 №25-аг; ЗДО №7 «Дюймовочка» від 29.06.2022 №23-аг; ЗДО №9 «Теремок» від 30.06.2022 №11-аг; Центру розвитку дитини «Дивосвіт» від 30.06.2022 №10-аг; Будинку дитячої творчості від 30.06.2022 №15-аг; Славутської міської станції юних техніків від 01.07.2022 №04-аг, щодо оголошення простою не з вини працівників та «забезпечення оплати праці працівникам під час простою у розмірі 75% заробітної плати», працівникам вищезазначених закладів у період перебування на умовах простою в липні-серпні 2022 року здійснено доплату до мінімальної заробітної плати у розмірі 364402,15 грн. Оскільки, відповідно до ст.1 Закону №108/95-ВР оплата на умовах простою не є оплатою за виконану роботу, тому під час оплати праці на умовах простою доплата до розміру мінімальної заробітної плати не здійснюється, що призвело до фінансових витрат на вищевказану суму, у зв`язку з чим:
- забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпП на користь Управління освіти втрат внаслідок неправильного нарахування та виплати заробітної плати працівникам Управління освіти;
6) в порушення вимог ст.103-3 Бюджетного кодексу України, абз.3 п.4 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2017 №88, Типового переліку спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку осіб з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних та спеціальних класах (групах) закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 23.04.2018 №414, Управлінням освіти придбано спеціальні засоби корекції психофізичного розвитку на загальну суму 132768,00 грн, у зв`язку з чим:
- забезпечити повернення використаних не за цільовим призначенням коштів Управлінням освіти або зменшення бюджетних асигнувань на вказану суму;
7) в порушення вимог ст.103-3 Бюджетного кодексу України, абз.2 п.13 наказу Міністерства освіти України наказом №731 від 22.05.2024 (у редакції наказів №819 від 06.06.2024, №1110 від 07.08.2024) «Особливості використання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України», Типового переліку засобів навчання та обладнання для забезпечення викладення предмета «Захист України» закладів освіти, які забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти №659, Управлінням освіти придбано засоби навчання та обладнання на загальну суму 2247,00 грн, у зв`язку з чим:
- забезпечити повернення використаних не за цільовим призначенням коштів Управлінням освіти або зменшення бюджетних асигнувань на вказану суму.
Позивач, вважаючи пункти 1, 2, 6, 7 вимоги протиправними, звернувся з позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з наступного.
Щодо пункту 1 Вимоги, суд першої інстанції зазначив, що ревізією встановлено, що відповідно до штатного розпису Централізованої бухгалтерії Управління освіти кількість штатних одиниць «головний бухгалтер» зазначена - «1» (одна).
У 2021 році у період перебування головного бухгалтера централізованої бухгалтерії ОСОБА_1 на лікарняному з вагітності і пологах (первинний листок непрацездатності Серія АДО №317585: з 16.02.2021 по 21.06.2021, продовжений листком непрацездатності Серія АЛБ №408954: з 22.06.2021 по 04.07.2021); в щорічній основній та додатковій відпустках (наказ про надання відпустки від 15.06.2021 №55-кв: з 06.07.2021 по 27.08.2021; наказ про надання відпустки від 15.06.2021 №56-кв: з 28.08.2021 по 06.10.2021) на посаду головного бухгалтера Централізованої бухгалтерії Управління освіти наказом від 31.05.2021 №08-к призначено Дячук В.Л. з 01.06.2021 «до закінчення відпустки по вагітності та пологах».
При цьому, ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 30.09.2021 №103-к/тр надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.10.2021.
Таким чином, Управлінням освіти у період з 01.06.2021 по 06.10.2021 здійснено витрати на утримання однієї понадштатної одиниці, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 65809,10 грн, а також зайво нарахованого єдиного внеску на суму 5534,57 гривень.
Досліджуючи правомірність вказаних висновків відповідача, суд першої інстанції зазначив, що трудове законодавство України не містить прямої заборони приймати на посаду працівника на період тимчасової відсутності основного працівника на умовах строкового трудового договору (на час його перебування у щорічній відпустці, відпустці у зв`язку з вагітністю і пологами, відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням обов`язково тимчасового характеру трудових відносин, що визначається конкретним терміном або настанням конкретної події (наприклад, вихід основного працівника із щорічної основної відпустки, відпустки у зв`язку із вагітністю і пологами).
ОСОБА_2 тимчасово призначено на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Управління освіти на період відпустки у зв`язку із вагітністю і пологами основного працівника Литвиненко О.І. (наказ Управління освіти від 31.05.2021 №08-к - з 01.06.2021 «до закінчення відпустки по вагітності та пологах основного працівника ОСОБА_1 ») та продовжено строковий трудовий договір на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 до її фактичного виходу на роботу (наказ Управління освіти від 05.10.2021 №19 ак - з 06.10.2021 «на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» «до її фактичного виходу на роботу»). Тобто призначення ОСОБА_2 не є створенням нової посади, кількість штатних одиниць «головний бухгалтер» залишилася незмінною («одна»).
Твердження відповідача, що у разі тимчасової відсутності головного бухгалтера у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виконання його обов`язків покладається на заступника головного бухгалтера, а у разі відсутності заступника головного бухгалтера - на іншого працівника бухгалтерської служби, що було б економічно доцільним (здійснення доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника), суд оцінює критично. Законодавством не встановлено заборон чи обмежень щодо укладення строкових трудових договорів. Крім того, відповідач не спростував, що ОСОБА_2 призначено на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Управління освіти шляхом укладення з нею стокового трудового договору.
Отже, вказане порушення відповідачем не доведено належними і допустимими доказами, а тому, наявні підстави визнання протиправним та скасування пункту 1 Вимоги.
Щодо пункту 2 Вимоги суд першої інстанції зазначив, що відповідач зауважив, що при нарахуванні та виплаті заробітної плати на умовах простою (нараховувалася 2/3 ставки (тарифного окладу)) у період з 01.07.2022 по 31.08.2022 безпідставно здійснювалася доплата до розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на відповідний період (6500,00 грн), оскільки оплата праці на умовах простою не є оплатою за виконану роботу.
Щодо висновків в межах цієї вимоги суд першої інстанції зазначив, що згідно з статтею 3-1 Закону №108/95-ВР розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
Тобто якщо працiвник виконав мiсячну норму працi, йому мають нарахувати заробiтну плату, не нижчу вiд розмiру мiнiмальної заробiтної плати.
Водночас, оплата праці під час простою не може вважатися виконанням місячної норми праці, оскільки роботу працівники фактично не виконують, а тому, нарахування позивачем доплати до мінімальної заробітної плати не відповідає наведеним нормам права.
Твердження позивача, що законодавством встановлено лише мінімальну межу такої оплати - не нижче двох третин тарифної ставки (окладу), а не фіксовану або максимальну межу, суд оцінює критично, оскільки законодавством не передбачено проведення будь-яких доплат до зазначених гарантiй працiвникам за час простою (оплата не нижче вiд двох третин тарифної ставки встановленого працiвниковi розряду (окладу)).
Позивач вказав на помилковість доводів відповідача, що здійснювалася доплата до мінімальної заробітної плати при нарахуванні оплати простою в сумі 364402,15 грн. Оплата простою не з вини працівників здійснювалася таким чином: нарахована заробітна плата працівникам в сумі 6500,00 грн (заробітна плата з врахуванням гарантованої державою доплати до мінімальної заробітної плати) 75%, що становило 4875,00 грн. Тобто доплата до мінімальної заробітної плати в цьому не проводилася. Проте, суд першої інстанції критично оцінив такі висновки позивача, оскільки, як встановлено, в останнього були відсутні підстави для застосування заробітної плати з врахуванням гарантованої державою доплати до мінімальної заробітної плати.
Таким чином, суд першої інстанції вважає, що нарахування позивачем доплати до мінімальної заробітної плати не відповідає наведеним нормам права, а пункт 2 спірної вимоги є правомірним та, відповідно, відсутні підстави для скасування.
Щодо пункту 6 Вимоги, який сформований на підставі висновків ревізії про здійснення позивачем витрат на придбання спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку на загальну суму 132768,00 грн не за цільовим призначенням, а саме, встановлено факт спрямування коштів на придбання спеціальних засобів корекції (сенсорна парта 32 дюйма у кількості 1 шт на загальну суму 96500,00 грн, комплект світлова колона з бульбашками в кількості 1 шт на суму 15022,00 грн, сухий басейн з підсвіткою в кількості 1 шт на суму 12600,00 грн, іграшковий сухий басейн з кульками в кількості 1 шт на суму 8646,00 грн), які не передбачені Типовим переліком допоміжних засобів для навчання (спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку) осіб з особливими освітніми потребами, які навчаються в закладах освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 23.04.2018 №414 (далі - Типовий перелік), суд першої інстанції зазначив, що примірний засобів/обладнання, визначений Типовим переліком, є рекомендацією до застосування для мінімальних потреб. При цьому, Порядком №88 не забороняється закупівля інших засобів/обладнання, що не передбачено Типовим переліком.
Відповідач наголошує на тому, що позивачем придбано:
1) у 2021 році:
- комплект Світлова колона з бульбашками в кількості 1 шт (15022,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Світлова колона з бульбашками» не передбачено;
- сухий басейн з підсвіткою кутовий АЛ 2383/1 в кількості 1 шт (12600,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Сухий басейн з підсвіткою кутовий АЛ 2383/1» не передбачено;
- іграшковий сухий басейн з кульками АЛ216/1 в кількості 1 (8646,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Іграшковий сухий басейн з кульками» не передбачено;
2) у 2024 році:
- сенсорну парту 32 дюйма з регулюванням висоти на базі ОС Android (96500,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Сенсорна парта 32 дюйма» не передбачено.
Проте, суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що фактично придбані допоміжні засоби для навчання (обладнання та спеціальні засоби корекції психофізичного розвитку) осіб з особливими освітніми потребами відповідають Типовому переліку, який містить загальні категорії засобів, які можуть бути використані, але конкретний вибір засобів для кожної дитини може бути індивідуальним, залежно від її потреб. Типовий перелік служить основою для розробки індивідуальних програм підтримки для кожної дитини.
Отже, потреба у спеціальних засобах корекції психофізичного розвитку, що дають опанувати навчальну програму особам з особливими освітніми програмами, які здобувають освіту, надала право позивачу відповідно до Порядку №88 придбати засоби та обладнання для осіб з особливими освітніми потребами, що не зазначені у Типовому переліку.
До того ж, придбані засоби відповідають технічним вимогам, зокрема, сенсорна парта 32 дюйма за своїми технічними характеристиками відповідає технічним вимогам підпункту 2.5 пункту 2 «Мультимедійне обладнання» розділу І Типового переліку; світлова колона з бульбашками відповідає вимогам підпункту 1.3 пункту 1 Розділу 11 «Обладнання для ресурсної кімнати»; сухий басейн з підсвіткою кутовий відповідає вимогам підпункту 2.8 пункту 2 розділу IV Типового переліку. Відповідач протилежного не довів.
Крім того, відповідачем доказів нецільового використання позивачем бюджетних коштів, зокрема субвенції, суду не надано та не доведено. Натомість, позивачем доведено, що придбані матеріальні цінності наявні у відповідних закладах, використовуються за призначенням для забезпечення освітньої діяльності, навчання, розвитку здобувачів освіти.
Таким чином, суд першої інстанції вважає, що пункт 6 Вимоги є протиправним, та його слід скасувати.
Щодо пункту 7 Вимоги, а саме в частин, що ревізією законності використання коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на придбання засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України» у період 01.01.2021 - 31.12.2024 встановлено факт спрямування коштів на придбання засобів навчання та обладнання, які не передбачені Типовим переліком засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України» закладів освіти, які забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 10.05.2024 №659, суд першої інстанції зазначив, що позивачем придбано «тонометр механічний» в кількості 3 шт, ціною 749,00 грн за одиницю, загальною вартістю 2247,00 грн.
Відповідач стверджує, що такий інструмент як «тонометр механічний» Типовим переліком №659 не визначено.
Водночас, Типовим переліком №659, серед іншого, передбачена можливість придбання стетофонендоскопа як базового медичного обладнання. У цьому випадку тонометр закуплено як функціонально суміжний та логічно обґрунтований засіб діагностики, що дозволяє досягти навчальних цілей, зокрема, при формуванні в учнів навичок домедичної допомоги. Тонометр: є загальновизнаним засобом первинної медичної діагностики; може використовуватися як самостійно, так і в комплексі зі стетофонендоскопом; відповідає освітнім завданням предмета «Захист України»; вартісно не виходить за межі призначених коштів.
Крім того, у Типовому переліку №659 відсутня вузька конкретизація моделей або технічних характеристик обладнання, що дає підстави вважати допустимим придбання споріднених, функціонально придатних засобів для забезпечення цілей навчання.
Таким чином, суд першої інстанції вважає, що придбання тонометра не є витратою на цілі, що не відповідають освітній субвенції. Як наслідок, наявні підстави для визнання протиправним та скасування пункту 7 Вимоги.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів, в межах доводів апеляційних скарг, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".
Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
За приписами ч.2 ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю, зокрема через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550.
Згідно з п. 45 Порядку № 550, у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.
Відповідно до п. 46 Порядку № 550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, та у разі надходження заперечень до нього - не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.
Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.
Щодо пункту 1 Вимоги, колегія суддів зазначає, що у 2021 році у період перебування головного бухгалтера централізованої бухгалтерії ОСОБА_1 на лікарняному з вагітності і пологах (первинний листок непрацездатності серія АДО №317585: з 16.02.2021 по 21.06.2021, продовжений листком непрацездатності серія АЛБ №408954: з 22.06.2021 по 04.07.2021); в щорічній основній та додатковій відпустках (наказ про надання відпустки від 15.06.2021 №55-кв: з 06.07.2021 по 27.08.2021; наказ про надання відпустки від 15.06.2021 №56-кв: з 28.08.2021 по 06.10.2021) на посаду головного бухгалтера Централізованої бухгалтерії Управління освіти наказом від 31.05.2021 №08-к призначено Дячук В.Л. з 01.06.2021 «до закінчення відпустки по вагітності та пологах».
При цьому, ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 30.09.2021 №103-к/тр надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.10.2021.
Відповідач вважає, що Управлінням освіти у період з 01.06.2021 по 06.10.2021 здійснено витрати на утримання однієї понадштатної одиниці, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 65809,10 грн, а також зайво нарахованого єдиного внеску на суму 5534,57 гривень.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, пунктом 16 розділу 6 Положення про бухгалтерську службу управління освіти, затвердженого наказом Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради від 14.03.2012 №82, визначено, що у разі тимчасової відсутності головного бухгалтера (відрядження, відпустки, тимчасової втрати працездатності тощо) виконання його обов`язків покладається на заступника головного бухгалтера, а у разі відсутності заступника головного бухгалтера відповідно до наказу начальника управління - на іншого працівника бухгалтерської служби.
Разом з цим, статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату.
Згідно з ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» встановлено структуру заробітної плати, до якої відносяться в тому числі: 1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки; 2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Разом з цим, законодавець не обмежив право роботодавця приймати особу на роботу за строковим трудовим договором іншу особу для заміни тимчасово відсутніх працівників.
Аналогічну позицію зазначало Міністерство соціальної політики України у листі від 14.08.2019 № 14873/0/2-19/52.
Крім того, пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).
Щодо доводів апелянта, що ОСОБА_1 у період з 01.06.2021 по 06.10.2021 перебувала на лікарняних, щорічній основній та додатковій відпустка, колегія суддів зазначає, що фактично в даному випадку ОСОБА_2 призначено з 01.06.2021 за строковим трудовим договором до закінчення відпустки по вагітності та пологам.
Тобто, фактично ОСОБА_2 приймалась на роботу за посадою головного бухгалтера з 01.06.2021 на період перебування ОСОБА_1 у відпустці (лікарняних) по вагітності та пологам. Дана обставина не створює утримання однієї понадштатної одиниці, а фактично є утримання тієї самої одиниці.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявні підстави визнання протиправним та скасування пункту 1 Вимоги.
Щодо пункту 6 Вимоги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.5 ст. 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що головний розпорядник бюджетних коштів зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та / або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
Відповідно до п.48 ч.1 ст.2 БК України, субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.
Міжбюджетні трансферти з державного бюджету місцевим бюджетам перераховуються з рахунків державного бюджету органами Казначейства України, бюджету Автономної Республіки Крим, обласним бюджетам, бюджетам міст Києва і Севастополя, міст республіканського значення Автономної Республіки Крим та міст обласного значення і районним бюджетам, іншим бюджетам місцевого самоврядування, для яких у державному бюджеті визначаються міжбюджетні трансферти (ч.1 ст. 108 БК України).
Згідно з ч.6 ст.108 БК України Кабінет Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету може здійснювати розподіл та перерозподіл обсягів субвенцій та додаткових дотацій з державного бюджету місцевим бюджетам між місцевими бюджетами у межах загального обсягу відповідних субвенцій та додаткових дотацій. При цьому, обсяги субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту можуть перерозподілятися відповідно до частини шостої статті 102 цього Кодексу, а обсяги субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів розподіляються у порядку, визначеному відповідним законом про місцеві вибори. Особливості розподілу обсягів освітньої субвенції і медичної субвенції щодо резерву коштів та перерозподілу обсягів таких субвенцій між місцевими бюджетами можуть визначатися законом про Державний бюджет України.
Статтею 119 Бюджетного кодексу України встановлено, що нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:
бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);
напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій);
бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).
Відповідно до ч.1 ст.103-3 БК України субвенція на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами спрямовується на надання державної підтримки для здобуття освіти дітьми сліпими та із зниженим зором, глухими та із зниженим слухом, з тяжкими порушеннями мовлення, із затримкою психічного розвитку, з порушеннями опорно-рухового апарату, з порушенням інтелектуального розвитку, із складними порушеннями розвитку (у тому числі з розладами аутичного спектра) у закладах та установах освіти відповідно до частини другої цієї статті.
Згідно з п.2, 3 ч.2 ст.103-3 БК України за рахунок субвенції на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами здійснюються видатки на:
- придбання спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку, що дають змогу опанувати навчальну програму, для осіб з особливими освітніми потребами, які здобувають освіту в інклюзивних та спеціальних класах (групах) закладів дошкільної та загальної середньої освіти (крім закладів дошкільної освіти (ясел-садків) компенсуючого типу, будинків дитини, закладів дошкільної освіти (дитячих будинків) інтернатного типу, спеціальних шкіл, санаторних шкіл, навчально-реабілітаційних центрів), закладів позашкільної, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти державної та комунальної власності. Типовий перелік спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти;
- оснащення кабінетів та/або ресурсних кімнат у відповідних закладах освіти та інклюзивно-ресурсних центрах для надання психолого-педагогічних і корекційно-розвиткових послуг особам з особливими освітніми потребами (придбання методичного, навчального та програмного забезпечення, предметів, матеріалів і обладнання, у тому числі довгострокового користування).
Механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами визначає Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 14.02.2017 №88.
Відповідно до п.4 Порядку №88 (у редакції, чинній на момент закупівлі) оснащення кабінетів інклюзивно-ресурсних центрів для надання психолого-педагогічних і корекційно-розвиткових послуг особам з особливими освітніми потребами (придбання методичного, навчального та програмного забезпечення, предметів, матеріалів і обладнання, у тому числі довгострокового користування) здійснюється відповідно до вимог, затверджених МОН.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.1 Закону України «Про освіту», особа з особливими освітніми потребами - особа, яка потребує додаткової постійної чи тимчасової підтримки в освітньому процесі з метою забезпечення її права на освіту.
Заклади освіти зі спеціальними та інклюзивними групами і класами створюють умови для навчання осіб з особливими освітніми потребами відповідно до індивідуальної програми розвитку та з урахуванням їхніх індивідуальних потреб і можливостей.
Згідно з ч.1-3 ст.3 Закону України «Про освіту» зазначається, що кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно - технічної фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
Як передбачено ч.6 ст.3 Закону України «Про освіту» держава створює умови для здобуття освіти особами з особливими освітніми потребами з урахуванням індивідуальних потреб, можливостей, здібностей та інтересів, а також забезпечує виявлення та усунення факторів, щo перешкоджають реалізації прав і задоволенню потреб таких осіб у сфері освіти.
Наказом Міністерства освіти і науки України від 23.04.2018 №414 «Про затвердження Типового переліку спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку для осіб з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних та спеціальних класах закладів загальної середньої освіти» (надалі - Типовий перелік), на виконання пункту 4 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 14 лютого 2017 року №88 (зі змінами), затверджено Типовий перелік спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних та спеціальних класах закладів загальної середньої освіти.
Інклюзивно-ресурсні центри працюють з дітьми з особливими освітніми потребами, в яких є ресурсні кімнати, обладнання для оснащення яких передбачено Типовим переліком №414. Як стверджує позивач, щоб опанувати навчальну програму для дітей з особливими освітніми потребами, відповідати вимогам технічних завдань Переліку №414 та надавати якісну корекційно-розвиткову діяльність Управління придбало сенсорну парту. Задля комплектування ресурсної кімнати та інших потреб було придбано світлову колону з бульбашками. Задля укомплектування спортивно-ігрового обладнання та розвитку дітей було придбано сухі басейни.
Дані закупівлі було здійснено з урахуванням Переліку №414.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що закупівля даного обладнання здійснена, виходячи із того, що фактично придбані допоміжні засоби для навчання (обладнання та спеціальні засоби корекції психофізичного розвитку) осіб з особливими освітніми потребами відповідають Типовому переліку, який містить загальні категорії засобів, які можуть бути використані, але конкретний вибір засобів для кожної дитини може бути індивідуальним, залежно від її потреб. Типовий перелік служить основою для розробки індивідуальних програм підтримки для кожної дитини.
Крім того, як не заперечують сторони, придбані засоби відповідають технічним вимогам, зокрема, сенсорна парта 32 дюйма за своїми технічними характеристиками відповідає технічним вимогам підпункту 2.5 пункту 2 «Мультимедійне обладнання» розділу І Типового переліку; світлова колона з бульбашками відповідає вимогам підпункту 1.3 пункту 1 Розділу 11 «Обладнання для ресурсної кімнати»; сухий басейн з підсвіткою кутовий відповідає вимогам підпункту 2.8 пункту 2 розділу IV Типового переліку. Відповідач протилежного не довів.
Тим паче перелік №414 містить лише рекомендації, а не обов`язок закупівлі саме того обладнання, яке вказане в Переліку.
Тобто, примірний перелік обладнання для оснащення кабінетів є рекомендацією до застосування. Також Постановою №88 не забороняється закупівля іншого обладнання для оснащення кабінетів інклюзивно-ресурсних центрів, що не передбачене Переліком. Крім того, позивачем доведено, що придбані матеріальні цінності наявні у відповідних закладах, використовуються за призначенням для забезпечення освітньої діяльності, навчання, розвитку здобувачів освіти, а відповідачем не спростовано вказані обставини в межах доводів апеляційної скарги.
Отже, доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження, оскільки судами не встановлено нецільового використання коштів (субвенції). Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в цій частині та правомірно скасував пункт 6 Вимоги.
Щодо пункту 7 Вимоги, колегія суддів зазначає наступне.
Ревізією законності використання коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на придбання засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України» у період 01.01.2021 - 31.12.2024 встановлено факт спрямування коштів на придбання засобів навчання та обладнання, які не передбачені Типовим переліком засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України» закладів освіти, які забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 10.05.2024 №659.
Як вбачається з законодавчих норм, та не заперечується сторонами, постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2023 №1374 «Деякі питання надання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) для забезпечення викладання навчального предмета “Захист України”» затверджено Розподіл обсягу освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) у 2023 році для забезпечення викладання навчального предмета “Захист України”.
Відповідно до абзацу 2 пункту 13 Особливостей використання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України», затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 22.05.2024 №731, перелік засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України» закладами освіти визначено Типовим переліком засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України» закладів освіти, які забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 10 травня 2024 року № 659, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 27 травня 2024 року за № 771/42116.
Згідно з пунктом 1 Типового переліку №659 цей Типовий перелік визначає засоби навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України», з урахуванням вимог відповідних модельних навчальних програм та застосування навчального обладнання для вирішення комплексу завдань у освітній і позаурочній діяльності із використанням різних методик навчання.
Як стверджує відповідач, Листом від 30.08.2024 №1.1/15776-24 «Про інструктивно-методичні рекомендації щодо викладання навчальних предметів/інтегрованих курсів у закладах загальної середньої освіти у 2024/2025 навчальному році» Міністерство освіти і науки України направило департаментам (управлінням) освіти і науки обласних, Київської міської (військовій) державних адміністрацій та закладам післядипломної педагогічної освіти Інструктивно-методичні рекомендації щодо викладання навчальних предметів/інтегрованих курсів у закладах загальної середньої освіти у 2024/2025 навчальному році (далі - Інструктивно-методичні рекомендації).
У розділі 12. «Захист України» Інструктивно-методичних рекомендацій зазначено, що у 2024 році МОН України, аби повною мірою реалізувати завдання щодо забезпечення якісної початкової загальновійськової підготовки та формування стійкої громадянської ідентичності, розпочало оновлення підходів до викладання навчального предмета «Захист України». У межах зазначеного оновлення було розроблено модельну навчальну програму «Захист України. Інтегрований курс» для закладів, що забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, запропоновано новий підхід до викладання зазначеного предмета та виділено кошти на формування відповідного навчального простору.
Позивачем в листопаді 2024 року придбано «тонометр механічний» в кількості 3 шт, ціною 749,00 грн за одиницю, загальною вартістю 2247,00 грн.
Відповідач стверджує, що такий інструмент як «тонометр механічний» Типовим переліком №659 не визначено, а визначено "пульсоксиметр напалений портативний".
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що як вбачається з п.1 Типового переліку №659 цей Типовий перелік визначає засоби навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України», з урахуванням вимог відповідних модельних навчальних програм та застосування навчального обладнання для вирішення комплексу завдань у освітній і позаурочній діяльності із використанням різних методик навчання.
Відповідно до п.5 Типового переліку №659 засоби навчання та обладнання, їх орієнтовна кількість для забезпечення викладання предмета «Захист України» наведені у 3-х таблицях. Таблиця 1 містить перелік обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України» у закладах освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти). Таблиця 2 містить додатковий перелік для забезпечення викладання предмета «Захист України» у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої освіти та військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв та ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою. Таблиця 3 містить додатковий перелік для забезпечення викладання предмета «Захист України» виключно у закладах професійної (професійно-технічної) освіти медичного спрямування.
Як вбачається з таблиці 1 "засоби навчання", остання містить такі найменування приладів (засобів) та їх орієнтовану кількість (Пульсоксиметр напалечний портативний - 1, Стетофонендоскоп - 3 (за потребою)).
В свою чергу, тонометр механічний не передбачений серед найменування в Типовому переліку №659.
Разом з цим, як вбачається з наданих позивачем доказів (витягів з навчальних посібників), однією з вимог є визначення тиску.
В свою чергу, Пульсоксиметр напалечний портативний вимірює пульс та рівень кисню в крові.
Разом з цим, стетофонендоскоп в сукупності з тонометром механічним застосовуються для вимірювання артеріального тиску.
Тобто, фактично тонометр механічний є приладом (засобом) для визначення артеріального тиску та необхідною складовою для виконання навчальної програми.
Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції та позивач, тонометр закуплено як функціонально суміжний та логічно обґрунтований засіб діагностики, що дозволяє досягти навчальних цілей, зокрема, при формуванні в учнів навичок домедичної допомоги. Тонометр: є загальновизнаним засобом первинної медичної діагностики; може використовуватися як самостійно, так і в комплексі зі стетофонендоскопом; відповідає освітнім завданням предмета «Захист України»; вартісно не виходить за межі призначених коштів.
В свою чергу, з урахуванням вказаного, відповідачем не доведено ту обставину, що позивач вчинив витрати на цілі, що не відповідають освітній субвенції в межах даного питання.
Отже, доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження, оскільки судами не встановлено нецільового використання коштів (субвенції). Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в цій частині та правомірно скасував пункт 7 Вимоги.
Щодо доводів апелянта в частині недоведеності порушених прав позивача, на захист яких останній звернувся до суду, колегія суддів зазначає, що вказані вимоги фактично зобов`язують вчинити позивача (його посадових осіб) певні дії, з першопричиною яких останній і не погоджується. При цьому, в даному випадку суб`єктом владних повноважень є відповідач, який прийняв відповідне рішення, яке впливає на права позивача.
З урахуванням вказаного, доводи апелянта (відповідача) в цій частині не знайшли свого підтвердження.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача в частині висновків суду першої інстанції по п.2 Вимоги, колегія суддів зазначає наступне.
Як вказує відповідач при нарахуванні та виплаті заробітної плати на умовах простою (нараховувалася 2/3 ставки (тарифного окладу)) у період з 01.07.2022 по 31.08.2022 безпідставно здійснювалася доплата до розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на відповідний період (6500,00 грн), оскільки оплата праці на умовах простою не є оплатою за виконану роботу.
Згідно з ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Відповідно до приписів КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Як передбачено ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Згідно з вимогами ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб.
За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
Час простою з вини працівника не оплачується.
На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може здійснювати робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.
Також, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» № 221 від 07.03.2022, якою в умовах воєнного стану, надано право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).
Рекомендовано керівникам органів місцевого самоврядування застосовувати положення пункту 1 цієї постанови та здійснювати його виконання в межах фондів заробітної плати, передбачених у кошторисах відповідних органів, підприємств, установ та організацій.
Крім того, відповідно до роз`яснень Міністерства економіки України та Національного агентства України з питань державної служби у зв`язку з введенням воєнного стану, викладених у спільному листі від 10.03.2022 №4706-06/9551-03 «Щодо оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», зазначено, що відповідно до статті 34 КЗпП України у разі відсутності організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, оголошується простій щодо окремих працівників або структурних підрозділів. В такому випадку відповідно до статті 113 КЗпП України, з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» керівник державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що фінансується або дотується з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, може самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).
Отже, час простою не з вини, зокрема, державного службовця оплачується з розрахунку не нижче від двох третин посадового окладу на розсуд керівника державного органу в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Згідно з ст.2 Закону України «Про оплату праці» передбачено структуру заробітної плати. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ст.3 та 3-1Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.
Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
Розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров`я, за роботу в нічний та надурочний час, роз`їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат.
Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.
Якщо розмір заробітної плати у зв`язку з періодичністю виплати її складових є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, проводиться доплата до рівня мінімальної заробітної плати.
У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці.
Мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі застосовується на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі застосування погодинної оплати праці.
Як передбачено ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Як встановлено з матеріалів справи, на виконання наказу Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради від 29.06.2022 №49-аг «Про організаційні заходи щодо оголошення простою в закладах дошкільної освіти, загальної середньої освіти, позашкільної освіти Славутської міської територіальної громади, Дитячо-юнацькій спортивній школі м.Славута, комунальній установі «Інклюзивно-ресурснй центр» Славутської міської ради», наказами керівників закладів: ЗДО №2 «Подоляночка» від 30.06.2022 №30-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №2 «Подоляночка» Славутської міської ради; ЗДО №3 «Росинка» від 29.06.2022 №22-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №3 «Росинка»; ЗДО №4 «Сонечко» від 30.06.2022 №09-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №4 «Сонечко» Славутської міської ради; ЗДО №5 «Квіткограй» від 04.07.2022 №25-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №5 «Квіткограй» Славутської міської ради; ЗДО №6 «Золота рибка» від 30.06.2022 №25-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №6 «Золота рибка»» Славутської міської ради; ЗДО №7 «Дюймовочка» від 29.06.2022 №23-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №7 «Дюймовочка»; ЗДО №9 «Теремок» від 30.06.2022 №11-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №9 «Теремок» Славутської міської ради; Центру розвитку дитини «Дивосвіт» від 30.06.2022 №10-аг «Про оголошення простою в Центрі розвитку дитини «Дивосвіт» Славутської міської ради; Будинку дитячої творчості від №30.06.2022 №15-аг «Про оголошення простою в будинку дитячої творчості»; Славутської міської станції юних техніків від 01.07.2022 №04-аг «Про оголошення простою в Славутській міській станції юних техніків», оголошено простій не з вини працівників, працівникам закладів та визначено «забезпечити оплату праці працівникам під час простою у розмірі 75% заробітної плати».
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
Тобто, законодавець пов`язує доплату гарантії передбаченої ст.3-1 Закону України «Про оплату праці» саме з повністю виконаною місячною нормою праці.
Разом з цим, під час простою особа не виконує місячну норму праці, а тому дана гарантія в таких випадках не застосовується.
Крім того, колегія суддів зауважує, що в даному випадку виплата під час простою є окремою гарантією, яка не залежить від бази мінімальної заробітної плати, але не може бути менша ніж 2/3 від тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку нарахування позивачем доплати до мінімальної заробітної плати при простої не відповідає вимогам законодавства.
Доводи апелянта в частині того, що нарахування доплати до мінімальної заробітної плати здійснювалась до застосування вимог Наказу №49-аг від 29.06.2022, не є релевантними, оскільки суди встановили, що така доплата взагалі не повинна була здійснюватись, з підстав що виплата за простій є окремою гарантією прав працівника і не ставиться в залежність від гарантії мінімальної заробітної плати.
З урахуванням вказаного, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення вимог адміністративного позову, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області, Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.