Справа № 712/4159/26
Провадження № 2/712/3137/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Пироженко В.Д.
за участю секретаря Каплі А.С.
за участі представника позивача адвоката Шахова О.М.
за участі представника відповідача адвоката Топорова О.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,  -

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу за договором позикипосилаючись на те, що 15.03.2024 року ОСОБА_2 отримв від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в гривнях, які відповідають еквівалентові 79 000 доларів США, що підтверджено заявою, засвідченою приватним нотаріусом звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоусом В.П. 
Відповідно до заяви від 13.04.2024 року відповідач був зобов`язаний повернути суму боргу в гривніх, яка відповідатиме еквівалентові 79 000 доларів США до 15.03.2025 року. 
Крім того, відповідно розписки від 01.11.2025 року ОСОБА_3 поручився за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань, які виникли перед позивачем, що підтверджено даною розпискою, яка є по суті договором поруки. 
Станом на момент подачі позову сума позики яка становить 79 000 доларів США не повернута. 
Просить стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі еквівалентній 79 000 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення та понесені витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.03.2026 року відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в порядку загального провадження. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси вд 22.05.2026 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. 
03.07.2026 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву позивача в якій зазначає, що позовні вимоги позивача не визнає із підстав того, що між ним та позивачем ніякий договір поруки не укладався і між ними відсутні відносини поруки. За своєю правовю природою розписка є одностороннім правочином і не може підміняти собою договір. Позивачем не наведено обгрунтуваня того, яким чином розписка, складена через 1.5 роки після виникнення відносин позики стосується предмета саме цього судового розгляду. Крім того, Соснівським районним судом м. Черкаси розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою де позивач просить стягнути солідарно 3 000 000 гривень та надає дану розписку від 01.11.2025 року як доказ по справі. Також у розписці, яка надана до матеріалів справи, вказано, що ОСОБА_3 приймає на себе зобов`язання за виконання обов`язків особи на прізвище ОСОБА_4 , у той же час відповідачем по даній справі є ОСОБА_2 . Просив у позові позивачу вдмовити. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Шахов О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Топоров О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. 
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
У судовому засіданні установлено, що 15.03.2024 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в гривнях, які відповідають еквівалентові 79 000 доларів США, що підтверджено заявою, засвідченою приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоусом В.П. 
Відповідно до заяви від 13.04.2024 року відповідач був зобов`язаний повернути суму боргу в гривнях, яка відповідатиме еквівалентові 79 000 доларів США до 15.03.2025 року. 
Відповідно до розписки від від 01.11.2025 року відповідач по справі ОСОБА_3 поручився за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань, які виникли перед позивачем  ОСОБА_1 .
Доказів повернення позики за заявою від 13.04.2024 року в розмірі, що екваівалентна 79 доларів США суду не надано.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Згідно з ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Крім того, статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України.
Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Заперечуючи проти позивних вимог, відповідач вказував, що розписку він писав під тиском позивача та його друзів, які наносили йому тілесні ушкодження і коштів в борг він не отримував від позивача.
Як убачається з особисто складеної відповідачем ОСОБА_2 розписки про отримання грошових коштів, відповідач отримав кошти в сумі 79 000 доларів США, але до цього часу гроші не повернув.
Встановлені судом обставини та зміст нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 15.03.2024 року свідчить про те, що між ним та ОСОБА_1 виникли правовідносини за договором позики і ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 15.03.2025 року борг у розмірі 79 000 доларів США. 
Оскільки позивач ОСОБА_1 виконав свої обов`язки за договором позики та надав відповідачу ОСОБА_2 15.03.2024 року в борг грошові кошти в розмірі 79 000 доларів США, а останній взяті за договором обов`язки не виконав, борг не повернув, то суд робить висновок про задоволення позову в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 .
Щодо стягнення боргу за вказаним договором позики із ОСОБА_3 , як із поручителя, суд зауважує наступне.
На підтвердження договору поруки позивачем надано розписку від 01 листопада 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_5 зобов`язань, що виникли перед ОСОБА_1 .
Суд зауважує, що укладений письмовий договір поруки обов`язково повинен містити відомості про те, який саме борг (основне зобов`язання) забезпечується, суть зобов`язання, його розмір та термін виконання.
Водночас у вказаній розписці не конкретизовано, за виконання якого саме зобов`язання поручається ОСОБА_3 , який розмір такого зобов`язання і коли таке виникло, а прізвище боржника написано неправильно (« ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_6 »).
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що дана розписка була надана при розгляді цивільної справи ( № 2/712/4520/26) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення іншого боргу.
Дана справа розглянута Соснівським районним судом м. Черкаси 15.07.2026 року та в позові позивачу щодо вимог до ОСОБА_3 відмовлено. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті.
З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 16 640 грн.., сплачений позивачем при подачі позовної заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 128, 131, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 525, 526, 527, 530, 546, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позикизадовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) на корись ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики у розмірі 79 000 доларів США та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 16 640 грн.
В іншій частині позову позивачу відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

 Головуючий: Пироженко В.Д.

Повний текст рішення складений: 10.08.2026

Позивач:ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).  Відповідачі: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ). 
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ).