ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 607/21793/25 пров. № А/857/39117/26

Восьмий апеляційний адміністративний суду у складі: судді-доповідача Сала П.І., суддів Димарчук Т.М., Москаля Р.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2026 року (суддя Царук І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) через свого представника звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Тернопільській області або відповідач), у якому просив скасувати постанову інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 УПП в Тернопільській області Білінського І.Є. серії ЕНА № 5909282 від 11.10.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не порушував вимог п. 9.2 "б" Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та 10.10.2025 о 23 год 11 хв, як зазначено в оскаржуваній постанові, не керував транспортним засобом марки та моделі "Lincoln MKZ", державний номерний знак НОМЕР_1 . Водночас, на думку позивача та його представника, відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля поліції не доводять викладених у постанові обставин вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2026 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту з`ясування обставин справи. 
Зазначає, що він не вчиняв жодного правопорушення, як це ставиться йому у вину спірною постановою, та вимог ПДР не порушував. Водночас відповідач не дотримався положень ст. 77 КАС України, оскільки не довів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Вважає, що з наданого поліцією відеозапису неможливо встановити, який транспортний засіб рухався попереду, з яким номерним знаком, чи змінював він напрямок руху, хто ним керував, на якій саме вулиці та біля якого будинку відбувається рух. Це дозволяє припустити, що правопорушення вчинив інший транспортний засіб, а до відповідальності незаконно притягнуто саме позивача.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, однак заявили клопотання про розгляд справи без їх участі (такі клопотання містяться у текстах апеляції та відзиву на неї).
За приписами ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Норма аналогічного змісту міститься у ч. 3 ст. 268 КАС України, якою встановлено особливості повідомлення учасників справи в окремих категоріях термінових адміністративних справ, зокрема передбачених статтею 286 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та враховуючи можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
При цьому суд застосовує положення ч. 3 ст. 243 КАС України щодо строків складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши доводи апелянта, колегія суддів виходить з наступного.
Відмова суду першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 вмотивовна тим, що постановою серії ЕНА № 5909282 від 11.10.2025 позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він допустив порушення правил дорожнього руху, а саме перед поворотом праворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, що підтверджується матеріалами відеофіксації правопорушення. У свою чергу, доводи позивача цього факту не спростовують та не можуть звільняти його від відповідальності за вчинене. 
Зазначені висновки, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам. 
Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 9.1 ПДР України попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.
За приписами п. 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Таким чином, з огляду на наведені норми права, можливо констатувати, що водій транспортного засобу зобов`язаний подати сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом і невиконання такого обов`язку має наслідком відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн як за порушення користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху.
Матеріалами справи підтверджується, що інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області лейтенантом поліції Білінським І.Є. 11.10.2025 о 00:42:27 год розглянуто справу та винесено постанову серії ЕНА № 5909282 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 510 грн.
Підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що 10.10.2025 о 23:11:15 год, рухаючись вулицею Захисників України, 2 в місті Тернополі транспортним засобом марки та моделі "Lincoln MKZ", НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив вимоги п. 9.2 "б" ПДР.
Як встановлено судом першої інстанції з відеофіксації адміністративного правопорушення, яку також досліджено колегією суддів, зазначений вище транспортний засіб під керуванням позивача рухається вулицями міста у темну пору доби та перед виконанням повороту праворуч водій не вмикає відповідний покажчик повороту.
При цьому колегія суддів відхиляє твердження апелянта про відсутність чіткої змоги встановити, який саме автомобіль зафіксований на відео та чи дійсно ним керував позивач.
Так, на основі комплексного аналізу записів із реєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських, можливо побачити, що після виявлення правопорушення поліцейський автомобіль починає рух за транспортним засобом-порушника. Це відбувається за фактичної відсутності на дорозі інших транспортних засобів. Через кілька секунд транспортний засіб марки "Lincoln MKZ" зупиняється, водночас видно його державний номерний знак - НОМЕР_1 . Одразу після зупинки з водійського місця цього автомобіля виходить позивач, особу якого встановлено поліцейськими.
В апеляційній скарзі позивач також акцентує на тому, що відеофіксація ведеться з 23:11:21, тоді як у постанові часом вчинення правопорушення зазначено 23:11:15, тобто коли відеозапис на 15 секунді взагалі відсутній.
Зазначені доводи апелянта є слушними, однак не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виявленням поліцейськими, після зупинки транспортного засобу, ознак вчинення водієм іншого правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та проходженням необхідних процедур, справа за ч. 2 ст. 122 КУпАП розглядалася не на місці виявлення правопорушення, а в медичному закладі та вже наступного дня - 11.10.2025 о 00:42:27 год, що, вочевидь, пояснює наявність такої незначної часової розбіжності між даними винесеної постанови та долученими до неї відеодоказами. Утім, вона не свідчить про відсутність самого правопорушення та не може бути підставою для звільнення особи від відповідальності.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною, зокрема, у постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17, основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення. Формальні недоліки фіксації правопорушення (описки, помилки технічного характеру), за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення та звільнення особи від відповідальності за скоєне.
Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина водія ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху поза розумним сумнівом доводиться зібраними у справі доказами, а відповідач виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови серії ЕНА № 5909282 від 11.10.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.
Доводи апелянта окремо або у сукупності зазначеного висновку суду не спростовують. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведені вище мотиви, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на положення ч. 6 ст. 139 КАС України судові витрати не розподіляються, оскільки рішення суду першої інстанції не змінюється/не скасовується.
Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах цієї категорії не можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2026 року у справі № 607/21793/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.
Повний текст постанови складено та підписано 24.08.2026.

Суддя-доповідач | | П. І. Сало
судді | | Т. М. Димарчук
| | Р. М. Москаль