ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2026 року
м. Київ

справа № 211/1832/25
провадження № 61-3769св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року у складі судді Ткаченко С. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. А.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.
2. Вказувала, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3. В жовтні 2022 року ОСОБА_3 був призваний та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
4. 26 листопада 2022 року зник безвісти під час виконання бойового завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації поблизу н. п. Кліщіївка Донецької області. 
5. Заяву обґрунтовано необхідністю отримання свідоцтва про смерть сина та оформлення документів для отримання пільг і грошової допомоги, які підлягають виплаті сім`ї загиблого військовослужбовця. Після згаданих подій пройшло більше 2 років, її син до військової частини чи до місця свого проживання не повернувся, засобами зв`язку про своє місце знаходження не повідомив, тому просила задовольнити вимоги.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, у задоволенні заяви відмовлено.
7. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою, виходив із того, що солдат ОСОБА_3 зник безвісти в зоні ведення активних бойових дій на території, яка на даний час є тимчасово окупованою та на якій ведуться активні бойові дії, тому відсутні підстави для оголошення особи померлою до спливу строків, вказаних у частині другій статті 46 ЦК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
8. У березні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
9. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
10. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити заяву.
12. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
13. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви, виходили із того, що населений пункт Кліщіївка з 24 лютого 2022 року по 18 вересня 2023 року був зоною активних бойових дій, є зоною активних бойових дій і на даний момент, тому ще не минуло шість місяців після закінчення активних бойових дій.
14. Водночас суди не врахували, що згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 населений пункт Кліщіївка був зоною бойових дій не у період з 24 лютого 2022 року по 18 вересня 2023 року, а в період з 24 лютого 2022 року по 23 січня 2023 року, в період з 24 січня 2023 року по 17 вересня 2023 року, тобто протягом майже 8 місяців активні бойові дії не проводились.
15. Таким чином, вважає, що у судів не було підстав відмовляти їй у задоволенні заяви.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16.  ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
17.  ОСОБА_3 з 11 жовтня 2022 року перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , однак 26 листопада 2022 року під час участі в бойових діях по забезпеченню здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі збройної агресії російської федерації, поблизу н.п. Кліщіївка Донецької області під час артилерійського обстрілу зник безвісти, про що ОСОБА_1 було направлено сповіщення від 30 листопада 2022 року.
18. Відповідно до акту службового розслідування 26 листопада 2022 року близько 10-30 години з боку збройних сил російської федерації було здійснено артилерійський обстріл позицій ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_3 із застосуванням ствольної артилерії та мінометів 120 мм калібру, де по звершенню активної фази бойових дій було виявлено відсутність за місцем проходження служби в умовах воєнного стану номера обслуги 3 відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ солдата ОСОБА_3 , зв`язок з яким втрачено під час обстрілу позиції в районі населених пунктів Авдіївка та Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Ураховуючи факт, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем служби та не проявляв наміри щодо порушення військової дисципліни та здійснення протиправних (злочинних) дій на території України, зауважено, що військовослужбовець є безвісно відсутнім.
19. Матеріали кримінального провадження у досудовому розслідуванні, розпочатому за заявою ОСОБА_1 щодо факту зникнення її сина ОСОБА_3 26 листопада 2022 поблизу населеного пункту Кліщіївка Донецької області, містять відомості лише щодо службового розслідування військовою частиною НОМЕР_3 , відповідно до якого свідки події зазначили про артилерійський обстріл ділянки місцевості, де виконував військові обов`язки солдат ОСОБА_3 , однак із вказаних пояснень слідує, що самого військовослужбовця в момент обстрілу вони не бачили.
Позиція Верховного Суду
20. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
21. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
22. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
23. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
24. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
25. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
26. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
27. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
28. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
29. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
30. Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
31. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
32. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
33. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
34. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
35. Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.
36. Оголошення громадянина померлим має на меті усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішувала виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
38. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
39. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
40. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
41. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, закон хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
42. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені у частині другій статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
43. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставин, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
44. Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.
45. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 містяться також інші висновки, а саме:
«Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності».
46. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» с. Кліщіївка Бахмутської територіальної громади Бахмутського району Донецької області в період з 24 лютого 2022 року по 23 січня 2023 року - територія активних бойових дій; з 24 січня 2023 року по 17 вересня 2023 року - тимчасово окупована рф територія України; з 18 вересня 2023 року по теперішній час - територія активних бойових дій.
47. Наведене також підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, який був чинний на час звернення ОСОБА_1 до суду.
48. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що солдат ОСОБА_3 зник безвісти в зоні ведення активних бойових дій на території, на якій ведуться активні бойові дії, тому відсутні підстави для оголошення особи померлою до спливу строків, вказаних у частині другій статті 46 ЦК України.
49. Доводи заявниці щодо неврахування судами відсутності фази активних бойових дій у період з 24 січня 2023 року по 17 вересня 2023 року не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, оскільки як на час звернення заявниці до суду, так і під час розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій населений пункт Кліщіївка є зоною ведення активних бойових дій, що унеможливлює початок відліку шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_3 померлим.
50. Посилання заявниці на неврахування судами висновків, викладених упостанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22, відхиляються колегією суддів, оскільки суди, розглядаючи заяву, правомірно врахували висновки, які містяться у вказаній постанові, та надали обґрунтовані відповіді з приводу неможливості задоволення вказаної заяві на даний час.
51. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
52. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
53. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович