Справа №442/4045/26 
Провадження №2-а/442/74/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі: головуючої судді Нагірної О.Б.,
з участю секретаря судового засідання Лесович О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу № 442/4045/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
учасник справи :
представник позивача Кондратюк Т.А.,
представник відповідача Коваль І.А., 
встановив:
Позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить скасувати постанову у справі ЕНА №7207951 від 16.05.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за ч.2 ст. 122 КУпАП і закрити праву про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову позивач покликається на те, що Згідно Постанови ВНА N? 7207951 «16.05.2026р. о 22:24:00 год. м. Дрогобич, сул. Самбірська. Водій керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2. «б» ПДР - порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом.» чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. Викладене у оскаржуваній Постанові ЕНА N? 7207951 від 16.05.2026 року не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Наголошу, що я рухався на автомобілі CHEVROLET BOLT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Самбірській в напрямку перехрестя вулиць Самбірської та Сагайдачного. При наближенні до зазначеного перехрестя розміщений дорожній знак 5.16. («напрямки руху по смугах». Знак показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них). Даний знак розділяє дорогу на дві смуги в одному напрямку: ліва смуга (стрілочка на ліво) для повороту на вул. Сагайдачного та права смуга (стрілочка прямо ) для проїзду прямо по вул. Самбірській до перехрестям з вул. І. Франка. На виконання вимог дорожнього знаку 5.16 я ввімкнув світловий покажчик правого повороту і здійснив маневр перестроювання в крайню праву смугу руху, оскільки на перехресті доріг вулиць Самбірська - Сагайдачного мав намір поїхати прямо до перехрестя вулиці Самбірської та вулиці І. Франка. Слід зазначити, що на перехресті вулиць Самбірської та Сагайдачного (по напрямку якому я рухався) для регулювання дорожнього руху встановлені світлофори з додатковою секцією і з зазначенням на зеленому сигналі стрілочки напрямку руху (зелена стрілочка на чорному фоні). При руху по крайній лівій смузі, стрілочка на зеленому сигналі світлофора дозволяє тільки поворот наліво (на вул. Сагайдачного). При руху по крайній правій смузі, стрілочка на зеленому сигналі світлофора дозволяє тільки рух прямо (продовження руху по вул. Самбірська). Рухаючись уже по крайній правій смузі та наблизившись до світлофора на перехресті вулиць Самбірська - Сагайдачного, я побачив, що загорівся зелений сигнал світлофора на моїй смузі руху із стрілочкою в напрямку прямо і я продовжив рух прямо. Невдовзі мене наздогнала поліцейська машина з ввімкненими проблисковими маячками червоного кольор) я відповідно до абзацу 3 п.3.2. ПДР виконав вимогу про зупинку: Поліцейський мене повідомив, що відносно мене буде винесено постанову про притягнення мене до адміністративної відповідальності, оскільки я не подав сигнал світловим показчиком правого повороту при проїзді перехрестя вулиць Самбірська: Сагайдачного. Такі звинувачення я заперечив і пояснив, що на перехресті рухався прямо і н виконував ні повороту ні розвороту, а при перестроюванні в праву смугу руху ще на вул Самбірській поворот увімкнув. Незважаючи на мої пояснення поліцейський виніс оскаржувану постанову. 

Ухвалою від 27.05.2026 зазначену справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи на 10.06.2026. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, а позивачу копію відзиву та доданих до нього документів.
09.06.2026 від представника відповідача надійшов відзив, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач у позовній заяві зазначає, що рухався по вул. Самбірській прямо та не здійснював маневру повороту, а тому, на його думку, був відсутній обов`язок подавати сигнал світловим покажчиком повороту. Конфігурація перехрестя вул. Самбірська — вул. Сагайдачного у м. Дрогобич має особливу геометрію дорожнього полотна, за якої подальший рух транспортного засобу відбувається не по прямій траєкторії, а із закругленням та зміною напрямку руху. Відповідно до вимог п.9.2.б Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний подавати сигнал світловим покажчиком повороту перед перестроюванням, поворотом або будь-якою зміною напрямку руху. Таким чином, рух транспортного засобу по закругленню дороги на вказаному перехресті фактично є маневром зміни напрямку руху, що покладає на водія обов`язок завчасно подати відповідний сигнал повороту. Проте, 16.05.2026 року о 22:24 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHEVROLET BOLT, д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п.9.2.б ПДР України.
10.06.2026 від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
10.06.2026 розгляд справи відкладено на 06.07.2026.
06.07.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зазначає, що поліцейський при розгляді справи належно не з`ясував чи було вчинено ОСОБА_1 адміністративне правопорушення (чи наявний склад і подія адміністративного правопорушення), чи винен він у його вчиненні, а також не з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не з`ясував які дорожні знаки встановлені на перехресті, тип світлофорів, конфігурацію перехрестя. Як вбачається з відеоматеріалів, ОСОБА_1 неодноразово пропонував поліцейським поїхати і оглянути знаки та світлофори встановлені на перехресті, які вказуть на рух прямо, проте, поліцейські відмовились (відеофайл clip-0 на 07 хв. 21 с. відеофайл clip-2 на 03 хв. 31 с., 14 хв. 21 с.) і продовжували переконувати ОСОБА_1 у неправомірності його дій. Жодних належних доказів, щодо правомірності винесення постанови ЕНА № 7207951 від 16.05.2026 року та необхідності подавати сигнал повороту праворуч при руху прямо на перехресті вул. Самбірська - вул. Сагайдачного ( в напрямку руху з вул. Самбірської прямо до перехрестя вул. Самбірська - вул. Франка в м. Дрогобичі ) відповідачем не надано. Представник Відповідача у відзиві просто зазначає, що « конфігурація перехрестя вул. Самбірська – вул. Сагайдачного у м. Дрогобич має особливу геометрію дорожнього полотна, за якої подальший рух транспортного засобу відбувається не по прямій траєкторії, і із заокругленням та зміною напрямку руху». Такі твердження суперечать ПДР. При наближенні до перехрестя розміщений дорожній знак 5.16. «напрямки руху по смугах». Знак показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Даний знак розділяє дорогу на дві смуги в одному напрямку: ліва смуга (стрілочка на ліво) для повороту на вул. Сагайдачного та права смуга (стрілочка прямо ) для проїзду прямо по вул. Самбірській до перехрестям з вул. І. Франка. Таким чином згідно знаку 5.16 з правої смуги на перехресті дозволено тільки рух прямо. Також на перехресті вулиць Самбірської та Сагайдачного (по напрямку в якому рухався ОСОБА_1 ) для регулювання дорожнього руху встановлені світлофори з додатковою секцією і з зазначенням напрямку руху (зелена стрілочка на чорному фоні).
06.07.2026 розгляд справи відкладено на 13.07.2026.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав з наведених у позовній заяву аргументів.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилалась на підстави, які наведені у відзиві.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Відповідно до ст. 289 КАСУ, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним. 
Із змісту позовної заяви та доданих до неї письмових доказів вбачається, що із оскаржувану постанову винесено 16.05.2026, позивач звернувся до суду 20.05.2026, тобто у встановлений строк.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з п.8 ч.1ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України (далі –ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001(із змінами та доповненнями). 
Відповідно доп.1.1 ПДР України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. 
Згідно зст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Судом встановлено, що 16.05.2026 відносно ОСОБА_1 винесено постанову ЕНА №7207951 від 16.05.2026 в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, відповідно до якої притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.
Скоєння адміністративного правопорушення полягає в тому, що 16.05.2026 о 22:24 в м. Дрогобичі по вул. Самбірській, водій, керуючи транспортним засобом, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до п.9.2.б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Згідно з ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з т.222 цього Кодекс у органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху, в тому числі за ч.2ст.122 КУпАП.
Відповідно до п.9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Згідно з п.10 цього Розділу поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013).
При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar vs. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року (далі також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.
Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі - також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти російської федерації»).
Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі №688/788/15-к) апеляційний суд наголошує, що стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
В свою чергу, за п.1ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.
В силуст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом
В розумінніст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 КАС України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За нормами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
Так, в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови, серед іншого, позивач покликається на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. Позивач заперечує обов`язок на означеній ділянці дороги повідомляти про зміну руху світловим покажчиком повороту, оскільки він рухався по вигину головної дороги, повороту не здійснював.
Натомість, згідно доводів відповідача, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2ст.122 КУпАП, підтверджується, насамперед, оскаржуваною постановою, в якій викладено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, правильно застосовано межі санкції статті щодо притягнення особи порушника до адміністративної відповідальності. Наголошує на наданні до відзиву відео- доказів, які беззаперечно підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Надаючи правову оцінку таким доводам сторін, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Судом оглянуто відеозапис, який долучив відповідач і який міститься в «Електронному суді», на якому зафіксовано як транспортний засіб рухається дорогою з вул. Самбірської в напрямку вул. Івана Франка, проїжджаючи перехрестя. Перед перехрестям наявний знак пріоритету 2.3 «Головна дорога» та табличка до дорожнього знаку 7.8 «Напрямок головної дороги».
Так, табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» інформує водія про те, що головна дорога на перехресті змінює напрямок, а отже, і водій має враховувати цей напрямок при проїзді.
П.10.5 ПДР України визначає, що поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.
Відповідно до п.1.10 ПДР України проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги; перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.
З врахуванням наведених вище положень ПДР України можна дійти висновків про те, що поворот у ПДР України вживається у двох значеннях: поворот, як зміна напрямку дороги та поворот, як маневр який здійснюється на перехрещенні проїзних частин та супроводжується зміною проїзної частини.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 рухався головною дорогою, на цій ділянці дороги табличка до дорожнього знаку 7.8 "Напрямок головної дороги" уточнює напрямок головної дороги на перехресті, який застосовується разом зі знаком 2.3 "Головна дорога", що надає водієві право першочергового проїзду. Знак 7.8 чітко показує, куди повертає головна дорога, а знак 2.3 підтверджує, що водій на головній дорозі має пріоритет.
Зі змісту аналізу ПДР України вбачається, що поворот вживається у декількох значеннях (поворот як маневр та поворот як зміна напрямку проїзної частини), при цьому, чіткої вказівки на те, що водій, який рухається проїзною частиною, яка змінює свій напрямок на перехресті, повинен вмикати світловий покажчик повороту, навіть якщо він не змінює проїзну частину ПДР України також не містять, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за не увімкнення світлового покажчика повороту у цій справі не відповідатиме принципу правової визначеності.
в офіційних роз`ясненнях до ПДР зазначено, що якщо головна дорога має невеликий вигин, але при цьому водій не змінює напрямок руху відносно головної дороги, це не вважається маневром і не потребує подання сигналу повороту. Однак, якщо вигин дороги чітко позначений на знаку як зміна напрямку головної дороги, тоді це вважається зміною напрямку руху, і сигнал потрібен. Якщо вигин не впливає на основний рух і виглядає як частина прямої дороги, то подавати сигнал не обов`язково. Плавний вигин дороги у контексті правил дорожнього руху слід трактувати як ситуацію, коли дорога змінює напрямок настільки незначно, що для водія це не потребує активного керування (наприклад, різкого повороту керма) чи явної зміни траєкторії руху. Такий вигин є частиною природного профілю дороги і не вимагає подання сигналу повороту. Отже, основними критеріями для визначення плавного вигину є:
радіус кривини, тобто якщо радіус повороту великий і дорога не змінює напрямок різко (наприклад, на вигляд дорога залишається прямолінійною), це вважається плавним вигином;
наявність дорожніх знаків, тобто якщо встановлено табличку до знаку7.8 «Напрямок головної дороги», яка чітко вказує зміну напрямку дороги (навіть якщо вигін виглядає плавним), це слід трактувати як зміну напрямку, і водій повинен подати сигнал повороту; якщо таких знаків немає, то вигин трактується як природний профіль дороги;
рух у межах смуги, тобто якщо вигин не вимагає перестроювання або зміни смуги руху, це також ознака, що сигнал повороту не потрібен;
перехрестя або відгалуження, тобто якщо плавний вигин дороги відбувається на перехресті, де є другорядна дорога, то навіть незначна зміна напрямку руху головної дороги (позначена знаками) вимагає подання сигналу;
на перехресті зі знаком пріоритету, тобто якщо навіть плавний вигин головної дороги позначено на знаках як зміна її напрямку (ліворуч або праворуч), водій повинен подати сигнал відповідного повороту.
Отже, плавний вигин дороги не вважається зміною напрямку руху, якщо він не позначений на дорожніх знаках, не потребує перестроювання чи явної зміни траєкторії руху. Однак якщо вигін є частиною перехрестя або позначений знаком пріоритету, його слід трактувати як зміну напрямку руху, і подання сигналу повороту є обов`язковим.
Матеріалами справи стверджується, що позивач рухався головною дорогою, яка змінювала свій напрямок, зміни смуги руху чи проїзної частини, іншого маневру він не здійснював.
Слід зазначити, що позивач мав би подавати сигнал покажчика повороту лише у випадку, якби його рух під час проїзду цього перехрестя супроводжувався би зміною проїзної частини (тобто він здійснив поворот), або він рухався проїзною частиною на яку б поширювалися дорожні знаки 4.2-4.6 ПДР України. При цьому, ПДР України не містять чіткої вказівки на обов`язок подавати сигнал повороту у разі продовження руху через перехрестя, з`їзду з головної дороги на другорядну, без зміни проїзної частини, навіть якщо вона повертає праворуч.
Відповідно, долучені до матеріалів справи докази не підтверджують правомірності оскаржуваної постанови.
Згідно з ч.1ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу частини 1статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.
Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Суд виходить із того, що відповідно до п. 9.2 Правил дорожнього руху України обов`язок подання сигналу світловим покажчиком повороту виникає у разі здійснення водієм повороту, перестроювання або розвороту. Якщо ж на Т-подібному перехресті водій продовжує рух прямо, залишаючи головну дорогу та виїжджаючи на другорядну, він не змінює напрямок руху свого транспортного засобу, а тому такий рух не є поворотом у розумінні Правил дорожнього руху та не потребує подання відповідного сигналу. Такий підхід узгоджується з офіційними інформаційними роз`ясненнями Патрульної поліції щодо застосування п. 9.2 Правил дорожнього руху. 
На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що належним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 16.05.2026 року про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7207951 із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням ч.3ст.286 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області, який був відповідачем уданій справі, на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 665,60 грн., які підтверджуються квитанцією про сплату судового збору.
Керуючись статтями139,242,272,286,308,311,315,317,321,322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:
позов задоволити.
Скасувати постанову серії ЕНА №7207951 від 16.05.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України у Львівській області понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 665,60 гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, адреса: м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3.
Повний текст рішення виготовлено 13.07.2026.

Суддя Нагірна О.Б.