ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4741/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олена ЛУКАШОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Чаку Є.В., 
суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2024 № 48/в щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 ; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю старшого солдата ОСОБА_2 , відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІта Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2024 №48/в в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 в порядку і розмірі, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні. У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для нарахування позивачці одноразової грошової допомоги відсутні. Апелянт вказав, що смерть померлого може знаходиться у прямій залежності із вживанням ним спиртних напоїв. Оскільки під час проведення судовотоксикологічного дослідження в крові ОСОБА_2 виявлено етанол в концентрації 0,48 г/л., то Комісія не мала правових підстав для призначення членам його сім`ї одноразової грошової допомоги.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є дружиною старшого солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 03.08.1997.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на взводному опорному пункті по АДРЕСА_1 .
Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 15.01.2024 № 81 комунального закладу "Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи", смерть ОСОБА_2 настала внаслідок таких хвороб: гостра сердцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз, хронічна ішемічна хвороба серця без артеріальної гіпертензії.
У наказі від 25.01.2024 № 27 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності), про результати службового розслідування за фактом смерті ОСОБА_2 , вказано, що вина старшого солдата ОСОБА_2 відсутня, старший солдат ОСОБА_2 помер в службовий час внаслідок захворювання, смерть ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби.
У Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 20 березня 2024 року №1928 вказано, що захворювання старшого солдата ОСОБА_2 : "Хронічна ішемічна хвороба серця без артеріальної гіпертензії. Дифузний кардіосклероз. Гостра сердцево-судинна недостатність", яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.01.2024 серія НОМЕР_1 , виданим виконкомом Любенької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, лікарським свідоцтвом про смерть від 15.01.2024 № 81 виданим комунальним закладом «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 19.01.2024 № 20 - Захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Згідно висновку експерта Державної спеціалізованої установи "Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи" №794 від 25.07.2024 (повторної до №70 від 15.01.-29.05.2024р.) встановлено, що смерть громадянина ОСОБА_2 настала від гострої серцево-судинної недостатності, яка була кінцевою ланкою у механізмі перебігу основного захворювання - «Хронічна ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз при атеросклеротичному коронаросклерозі». У крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,48 г/л, на момент смерті ОСОБА_2 був тверезим, оскільки при вказані вище концентрації – прояви алкоголю на організм відсутні.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024270450000012 від 15.01.2024, було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України - встановлена відсутність події кримінального правопорушення.
Позивачка звернулася до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка.
Відповідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2024 № 48/в позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. 
Підставою для відмови вказано наступне: «Відповідно до витягу з наказу про результати службового розслідування командира ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.01.2024 № 27 смерть ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків по охороні та обороні Батьківщини на блокпосту та взводному опорному пунктію. Згідно з висновком експерта Чернігівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 25.07.2024 № 794 під час проведення судово-токсикологічного дослідження крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт концентрації 0,48 проміле. Відповідно до статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням. Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення».
Не погоджуючись із даним рішенням, позивачка звернулася до суду із позовом за захистом порушених прав та інтересів.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно ст. 41 Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Пунктами 1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної вище статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок, яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Позиція Верховного Суду стосовно застосування цього Порядку сформована, зокрема, у постановах від 27 травня 2021 року у справі № 520/9807/2020, від 18 травня 2022 року у справі № 500/423/19 та від 25 липня 2022 року у справі № 380/6447/20.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 4 Порядку № 975 аналогічно до положень пунктів 1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, встановлено, що одноразова грошова допомога призначається, зокрема, у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що померлий ОСОБА_2 виконував обов`язки військової служби на взводному опорному пункті по АДРЕСА_1 .
В наказі від 25.01.2024 № 27 та у Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 20 березня 2024 року №1928 вказано, що захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Разом з тим, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги дружині померлого старшого солдата військової служби ОСОБА_2 , вказала на відсутність підстав для її виплати, оскільки згідно з висновком експерта Чернігівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 25.07.2024 № 794 під час проведення судово-токсикологічного дослідження крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт концентрації 0,48 проміле.
Відповідно до частини першої статті 16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні положення містяться в пункті 19 Порядку № 975.
Пунктом 10 Порядку № 975 передбачено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, додають до заяви зокрема, копію документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є гарантованою державою виплатою, яка виплачується у встановлених законом випадках. Проте така виплата не здійснюються, якщо загибель (смерть) є наслідком вчинення військовослужбовцем злочину, адміністративного правопорушення, дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або у разі навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства.
Колегія суддів зазначає, що встановлений пунктом 10 Порядку № 975 обов`язок членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця подати необхідний перелік документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги є обов`язковою умовою для призначення такої допомоги і ґрунтується на необхідності перевірки уповноваженим органом відсутності обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону №2011-XII (зокрема, коли смерть є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких члени сім`ї померлого, батьки, утриманці позбавляються права на отримання одноразової грошової допомоги.
Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2018 року у справі №487/4401/16-а, від 12 липня 2019 року у справі №0840/2850/18 та від 27 травня 2021 року у справі № 520/9807/2020.
З огляду на це, колегія суддів зазначає, що відомості, які зазначені у зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII.
При цьому передбачене підпунктом «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги пов`язане не з формальним встановленням стану алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння у військовослужбовця, а з доведеністю того, що смерть настала саме як наслідок поведінки особи у такому стані.
Тому для застосування зазначених положень вирішальне значення має встановлення об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку між станом сп`яніння, поведінкою військовослужбовця та настанням смерті, що повинно підтверджуватися належними та допустимими доказами у їх сукупності.
Сам по собі факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті без встановлення причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями особи та настанням смерті не є достатньою та самостійною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Інше тлумачення означало б розширення встановлених законом обмежень права на соціальний захист членів сім`ї військовослужбовця та суперечило б принципу правової визначеності.
Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а, від 04 березня 2020 року у справі №813/2071/17, від 12 листопада 2020 року у справі № 186/1129/16-а, від 15 червня 2022 року у справі № 826/4813/18, від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19 та від 09 вересня 2025 року у справі № 240/5502/24.
Такий підхід узгоджується з принципом правової визначеності як складовою верховенства права. У Доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційської комісії) «Верховенство права», CDL-AD(2011)003rev, схваленій на 86-му пленарному засіданні 25- 26 березня 2011 року (Report on the Rule of Law), зазначено, що принцип правової визначеності вимагає передбачуваного та послідовного застосування правових норм, а також їх достатньої чіткості й точності з метою забезпечення передбачуваності правовідносин (пункти 44, 46). Тому обмеження права на одноразову грошову допомогу не можуть застосовуватися розширено або на підставі припущення про причинний зв`язок між станом алкогольного сп`яніння та смертю військовослужбовця.
З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що причиною смерті громадянина ОСОБА_2 є гостра серцево-судинна недостатність, яка була кінцевою ланкою у механізмі перебігу основного захворювання - «Хронічна ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз при атеросклеротичному коронаросклерозі».
Вказане підтверджується:
- лікарським свідоцтвом про смерть від 15.01.2024 № 81 комунального закладу «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», де зазначено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок хороб: гостра сердцевосудинна недостатність, дифузний кардіосклероз, хронічна ішемічна хороба серця без артеріальної гіпертензії;
- витягом з наказу від 19.01.2024 № 20 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині), де зазначено, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби;
- витягом з наказу від 25.01.2024 № 27 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності), про результати службового розслідування за фактом смерті ОСОБА_2 , де зазначено, що вина старшого солдата ОСОБА_2 відсутня, старший солдат ОСОБА_2 помер в службовий час внаслідок захворювання, смерть ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби;
- витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 20 березня 2024 року № 1928, де зазначено, що захворювання старшого солдата ОСОБА_2 : «Хронічна ішемічна хвороба серця без артеріальної гіпертензії. Дифузний кардіосклероз. Гостра сердцево-судинна недостатність», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- висновком експерта № 794 Державної спеціалізованої установи «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» повторної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_2 , проведенної в рамках розслідування кримінального провадження, в якому зазначено, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від гострої сердцево-судинної недостатності, яка була кінцевою ланкою у механізмі перебігу основного захворювання – «Хронічна ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз при атеросклеротичному коронаросклерозі», на момент настання смерті громадянин ОСОБА_2 був тверезим.
Колегія суддів також враховує висновок експерта Державної спеціалізованої установи "Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи" №794 від 25.07.2024 (повторної до №70 від 15.01.-29.05.2024р.), в якому встановлено, що смерть громадянина ОСОБА_2 настала від гострої серцево-судинної недостатності, яка була кінцевою ланкою у механізмі перебігу основного захворювання - «Хронічна ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз при атеросклеротичному коронаросклерозі». Крім того вказано, що у крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,48 г/л. Проте у висновку також зазначено, що на момент смерті ОСОБА_2 був тверезим, оскільки при вказані вище концентрації – прояви алкоголю на організм відсутні.
Суд звертає уваги, що ані висновок експерта, ані інші документи не містять висновку про те, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 стало алкогольне сп`яніння або дії, вчинені ним у такому стані.
Крім того в матеріалах справи наявні:
- лист ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.04.2025 № 2091/17/ВихЗПІ, в якому зазначено, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 протоколи відносно старшого солдата ОСОБА_2 за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складались;. 
- лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.04.2025 № 3904, в якому зазначено, що протоколи за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 за період проходження військової служби під час мобілізації не складалися, відповідно, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 172-20 КУпАП він не притягувався.
На підставі досліджених документів, що визначають причини смерті військовослужбовця, колегія суддів доходить висновку про те, що у відповідача не було правових підстав для тверджень про те, що смерть ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення пов`язаного з вживанням алкоголю, а відтак і для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з наведених підстав.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та достовірними засобами доказування правомірність прийнятого рішення, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України зазначає, що встановлений у справі факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті є достатньою підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок експерта про наявність у крові померлого етилового спирту в концентрації 0,48 проміле.
Колегія суддів не погоджується з наведеними доводами та вважає їх необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень підпункту «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та фактично зводяться до ототожнення самого факту перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння з наявністю передбачених законом підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Так, відповідно до підпункту «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 29 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються у разі, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Верховний Суд у постанові від 15.05.2026 у справі № 280/1655/25 вказав, що положення статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ та пункту 29 Порядку №975 слід застосовувати з урахуванням того, що одноразова грошова допомога є гарантованою державою соціальною виплатою членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця, а тому обмеження права на її отримання мають тлумачитися не розширено, а відповідно до їхньої мети та за умови встановлення всіх юридично значущих обставин. Сам факт виявлення в організмі військовослужбовця етилового спирту не є самостійною та автоматичною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Юридичне значення для вирішення спору має не сам стан алкогольного сп`яніння, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями самого військовослужбовця та настанням його смерті. Такий причинний зв`язок не може презюмуватися лише з огляду на показник концентрації алкоголю в крові або інших біологічних рідинах на момент смерті, оскільки останній має бути встановлений на підставі належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів у їх сукупності. 
Верховний Суд вказав, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірною лише тоді, коли компетентним органом встановлено, що смерть військовослужбовця перебуває у прямому причинному зв`язку з його діями у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або з безпосереднім медичним впливом такого стану на організм.
Передбачене статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження може застосовуватися у двох видах фактичних обставин. Перший випадок стосується ситуацій, коли смерть настала внаслідок активних дій (поведінки) самого військовослужбовця у стані сп`яніння, зокрема самовільного залишення місця служби, вчинення небезпечних дій під впливом алкоголю або іншої поведінки, яка у причинному зв`язку призвела до смерті. У такому разі необхідно встановити факт перебування особи у стані сп`яніння, конкретні дії, вчинені у такому стані, та причинний зв`язок між цими діями і смертю. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 22 травня 2018 року у справі №760/9519/17 та від 18 серпня 2022 року у справі №640/14940/19.
Другий випадок охоплює ситуації, коли смерть є безпосереднім наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або патологічного стану, прямо зумовленого таким впливом на організм, зокрема гострого алкогольного або наркотичного отруєння, алкогольної коми або інших безпосередніх медичних наслідків вживання відповідних речовин. Для відмови у призначенні допомоги у такому разі має бути підтверджено належними та допустимими доказами, що саме вживання відповідних речовин чи наслідки зазначених дій стали безпосередньою медичною причиною смерті. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 березня 2024 року у справі №120/13997/21-а.
Водночас у випадках, коли смерть військовослужбовця настала внаслідок протиправних дій іншої особи, порушення іншою особою правил поводження зі зброєю, пострілу іншого військовослужбовця, бойового ураження в зоні бойових дій або інших незалежних від самого військовослужбовця обставин, то сам по собі факт перебування загиблого у стані сп`яніння не є достатнім для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. У такому разі необхідним є доведення Міністерством оборони України того, що саме поведінка загиблого перебувала у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та була її юридично значущою причиною, а не лише супутньою обставиною відповідної події.
При цьому наявність у Збройних Силах України особливого режиму військової дисципліни та заборона вживання алкоголю під час проходження військової служби не усувають необхідності застосування саме тих юридичних критеріїв, які визначені статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. Порушення військової дисципліни, пов`язане з уживанням алкоголю або інших речовин, може бути підставою для відмови лише тоді, коли воно перебуває у причинному зв`язку зі смертю військовослужбовця. Такий підхід забезпечує баланс між дотриманням вимог військової дисципліни та недопущенням позбавлення членів сім`ї загиблого соціальної гарантії лише на підставі формального встановлення наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі без доведення їх причинного зв`язку зі смертю.
Зазначений підхід ґрунтується на принципі справедливості, який у цій категорії спорів вимагає розмежування різних за своєю природою випадків смерті військовослужбовця. Смерть під час виконання військового обов`язку, внаслідок захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи не може прирівнюватися до смерті, що настала внаслідок власної поведінки військовослужбовця у стані сп`яніння. Водночас висновок про те, що смерть стала наслідком такої поведінки, має ґрунтуватися не на суб`єктивній оцінці особи загиблого, а виключно на правовій оцінці належних і допустимих доказів.
Аналогічне розмежування фактичних моделей здійснено Верховним Судом у постанові від 18 серпня 2022 року у справі №640/14940/19, у якій Суд відмежував справи, де смерть була наслідком власних дій особи у стані сп`яніння, від справ, де смерть настала внаслідок дій інших осіб або за відсутності доведеного причинного зв`язку з алкоголем.
Таким чином, у спорах щодо призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця за наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі військовослужбовця сам факт їх виявлення не є достатньою підставою для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги. Підставою для відмови за умови належного доказування може бути лише:
доведена сукупність таких обставин: перебування військовослужбовця у стані сп`яніння, вчинення ним у такому стані конкретних юридично значущих дій та причинний зв`язок між цими діями і смертю;
доведений прямий медичний причинний зв`язок між алкогольним, наркотичним або токсичним сп`янінням та його безпосередніми наслідками і смертю.
Разом з тим смерть військовослужбовця, яка настала під час виконання військового обов`язку, внаслідок бойового ураження, захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи, не може вважатися такою, що підпадає під обмеження статті 16-4 Закону №2011-XII лише з огляду на виявлення алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі загиблого.
Застосовуючи наведені правові підходи до спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у Міністерства оборони України передбачених законом підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.
Беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю. Коротких