КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 754/1172/26 Головуючий у суді першої інстанції -Буша Н.Д.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9922/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», Товариства з обмеженою відповідальністю «КАМПСІС ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК», Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», треті особи: ОСОБА_2 приватний виконавець виконавчого округу міста Київ, ОСОБА_3 про захист прав споживачів, про визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків нікчемності договорів відступлення права вимоги та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,
В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту №11340330001 (внутр.№11340330000) від 25.04.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем;
- застосувати наслідки нікчемності (визнати таким, що не створює правових наслідків для позивача у відповідній частині) договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №22-02/23 від 22.02.2023 року, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» в частині передачі прав вимоги до ОСОБА_1 , як такого, що вчинений в супереч судовій забороні/арешту активів (з порушенням публічного порядку);
- визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 36-05/23 від 26.05.2023 року, укладений між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ "ДЕБТ ФОРС" в частині передачі прав вимоги до ОСОБА_1 (як похідний від попереднього дефектного/нікчемного правочину та такий, що не породжує правових наслідків для позивача);
- визнати таким, що не підлягає виконанню на підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України, виконавчий лист у справі №754/20081/13-ц, виданий Деснянським районним судом міста Києва від 19.12.2024 року з відсутністю обов`язку боржника (як наслідок недійсності правочину/відсутності належного кредитора) та/або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також з урахуванням преюдиційних ухвал суду про відмову у поновленні строків/видачі дублікатів (за наявності таких ухвал у матеріалах).
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Ухвалу суду мотивовано тим, що позивачем об`єднано вимоги, які мають розглядатись в позовному провадженні та в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (Розділ VII ЦПК України), тому суд дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року, посилаючись на порушення норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Вказує, що навіть за умови порушення правил об`єднання вимог належним наслідком могло бути лише повернення позовної заяви за пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України, а не відмова у відкритті провадження.
Стверджує, що суд помилково підмінив статтю 432 ЦПК України скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «ДЕБТ ФОРС» проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників до суду не надходили.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частини 2 статті 16 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як видно із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд: визнати недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту, застосувати наслідки нікчемності договору про відступлення прав вимоги, визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та визнати таким, що не підлягає виконанню на підставі виконавчий лист.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності; крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 р. у справі № 916/2813/18, від 16.02.2021 р. у справі № 910/2861/18).
При цьому критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Як видно зі змісту позовної заяви, між сторонами виник спір, зокрема, щодо визнання недійсним договору споживчого кредиту, укладеного між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, та щодо застосування наслідків недійсності цього правочину.
Спори про право цивільне, пов`язані з визнанням недійсності правочину, застосування наслідків нікчемності правочину відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Оскільки спір між сторонами виник із цивільних правовідносин, а позовна заява ОСОБА_1 включає вимоги, що підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження за усіма заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду позову в порядку цивільного судочинства є передчасним, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 23 липня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома