16.07.2026  Справа № 363/2702/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМУКРАЇНИ

16 липня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді         Олійник С.В.,
за участі секретаря       Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

30 квітня 2026 року ТОВ «Іннова Нова» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить суд стягнути з відповідача суму 49 676 грн та судові витрати у розмірі 2 662,40 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22 березня 2025 року між ТОВ «Іннова Нова» та відповідачем укладено кредитний договір №7521140325 про надання грошових коштів у позику. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 11 000,00 грн строком на 360 днів шляхом переказу на банківську картку відповідача. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме: не повернув суму кредиту у встановлений строк та не сплатив нараховані відсотки. У зв`язку з цим утворилася заборгованість у розмірі 49 676 грн, що складається з: 11 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 37 026 грн – заборгованість за відсотками, 1 650 грн – комісія за надання кредиту.
Процесуальні дії та рішення у справі.
26 травня 2026 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження та витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію щодо переказу коштів за договором.
08 червня 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що не погоджується з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2025 року в розмірі 49 676 грн. Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що підлягають істотному зменшенню, з огляду на таке. Зазначає, що є пенсіонером за віком та отримує єдиний дохід — пенсію у розмірі 3 700 грн на місяць. На теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі та очікує розгляду ще двох судових справ за позовами інших фінансових установ про стягнення заборгованості. На її думку, одночасне виконання кількох судових рішень за рахунок мінімальної пенсії є фактично неможливим та позбавить її засобів до існування. Крім того, зазначає, що строк дії кредитного договору закінчився 17.03.2026 року, у зв`язку з чим будь-які нарахування поза межами строку його дії є незаконними. Також звертає увагу, що кредитний договір був укладений під час дії воєнного стану. При цьому позивач просить стягнути 49 676 грн при сумі основного боргу 11 000 грн. На думку відповідача, сума нарахувань у понад чотири з половиною рази перевищує суму отриманих кредитних коштів, що суперечить статті 3 ЦК України та положенням Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження сукупної суми нарахувань. Посилаючись на викладене, просить суд задовольнити позов частково, стягнувши лише суму фактично отриманих кредитних коштів у розмірі 11 000 грн, а також відмовити у стягненні нарахованих штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих, на її думку, поза межами строку дії кредитного договору. 
15 червня 2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що доводи відповідача про скрутне матеріальне становище, пов`язане з отриманням пенсії у розмірі 3 700 грн на місяць, не можуть бути підставою для звільнення від виконання взятих на себе договірних зобов`язань. Посилається на положення статей 525, 526, 530, 610 та 629 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому складне матеріальне становище, відсутність роботи, зменшення доходів чи сімейні обставини не є підставами для звільнення боржника від виконання грошового зобов`язання. Крім того, зазначає, що перед укладенням кредитного договору відповідач була ознайомлена з усіма його умовами, зокрема щодо порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, а тому повинна була оцінити свої фінансові можливості перед отриманням кредиту. На думку позивача, відповідач добровільно уклала договір та отримала кредитні кошти, однак не виконала своїх зобов`язань щодо їх повернення. Відповідач у відзиві не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у сумі 11 000 грн. У зв`язку з цим, відповідно до статті 82 ЦПК України зазначені обставини є визнаними та не потребують додаткового доказування.
Разом із позовною заявою позивачем подано належні та допустимі докази укладення кредитного договору, його умов, а також перерахування кредитних коштів відповідачу, зокрема анкету-заяву, електронний договір, підтвердження ідентифікації та платіжні документи. Відповідач не заявляє про підроблення документів, не оспорює використання електронного підпису чи спосіб укладення договору, а тому, на думку позивача, договір є чинним та обов`язковим для виконання відповідно до статей 526 та 629 ЦК України. Розрахунок заборгованості, долучений до матеріалів справи, свідчить про нарахування процентів протягом 360 календарних днів, що відповідає умовам кредитного договору. Тому твердження відповідача про несправедливість умов договору після отримання кредитних коштів фактично спрямоване на ухилення від виконання прийнятих на себе зобов`язань. Крім того, вказує, що саме по собі перевищення загального розміру заборгованості над сумою отриманого кредиту не свідчить про незаконність нарахувань, оскільки збільшення розміру боргу стало наслідком тривалого невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. Щодо посилань відповідача на статтю 551 ЦК України зазначено, що зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду та можливе лише за наявності належних доказів її явної неспівмірності наслідкам порушення зобов`язання. При цьому відповідач не навела жодних обставин чи доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування зазначеної норми.
Відповідно до статей 1048–1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строки та порядку, визначені договором. Станом на день звернення до суду відповідач свої зобов`язання не виконала та кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка, на думку позивача, порушує його права та законні інтереси.
18 червня 2026 року та 29 червня 2026 року до суду від АТ «Універсал Банк» надійшли витребувані судом матеріали.
Позиції учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розглядом справи повідомлена належним чином, у відзиві на позов просила розгляд справи проводити за наявності поданих відповідачем матеріалів.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань сторони відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
22 березня 2025 року відповідач уклав із ТОВ «Іннова Фінанс» договір про надання Відповідно до кредитного договору № 7521140325, а саме пунктів 2.2–2.5, 2.6.1–2.6.2, 2.8–2.10.2, на умовах, визначених Договором, Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується отримати та повернути кредитні кошти, сплатити комісію за надання кредиту (якщо її сплата передбачена умовами Договору), проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Сума кредиту (загальний розмір) становить 11 000 грн. Тип кредиту — споживчий кредит. 
Строк кредитування (строк дії Договору) становить 360 днів. Періодичність сплати процентів — кожні 30 днів. Останній платіж здійснюється з періодом внесення 30 днів. Детальні строки (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту (якщо її сплата передбачена умовами Договору) та процентів визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до Договору. Графік платежів розраховано з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Позичальник виконає свої зобов`язання на умовах і в строки, визначені Договором.
Стандартна процентна ставка застосовується в межах строку кредитування, визначеного пунктом 2.5 Договору, та становить: 1 % за кожен день користування кредитом протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору. У цей період Позичальник має право користуватися кредитом за зниженою процентною ставкою; 0,87 % за кожен день користування кредитом починаючи зі 181-го календарного дня з дати укладення Договору і до закінчення строку дії Договору або до дня фактичного повернення всієї суми кредиту, залежно від того, яка з цих дат настане раніше. Знижена процентна ставка становить 0,2 % на день і застосовується за таких умов. Якщо Позичальник до 21.04.2025 року сплатить суму не менше першого платежу, визначеного Графіком платежів, він як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку. У такому разі проценти, нараховані за стандартною процентною ставкою до зазначеної дати, будуть перераховані за зниженою процентною ставкою.
У разі невиконання Позичальником умов для отримання індивідуальної знижки користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою на загальних (стандартних) умовах, передбачених Договором. Позичальник підтверджує, що застосування зниженої процентної ставки є його правом як учасника Програми лояльності та можливе виключно за умови виконання вимог, установлених Договором. Позичальник також підтверджує, що у разі невикористання права на отримання знижки застосовується стандартна процентна ставка, що не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення чи сплати у бік погіршення його становища, оскільки кредит надається саме на умовах стандартної процентної ставки.
Метою отримання кредиту є задоволення споживчих (особистих) потреб.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить:за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом — 3195,29 % річних;за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки — 1770,48 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору становить: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом — 49 676,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки — 47 036,00 грн.
Комісія за надання кредиту становить 15 % від суми наданого кредиту та нараховується у день його видачі. Якщо у цьому пункті Договору зазначено, що розмір комісії за видачу кредиту становить 0 % (нуль відсотків), це означає, що комісія за видачу кредиту не стягується (пункт 2.7 Договору).
Відповідно до пункту 3.1 Договору кредитні кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника із використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Договір підписано 22.03.2025 року о 07:44 за допомогою одноразового ідентифікатора 3561.
З довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 09.04.2026 року № 22398 вбачається, що на підставі договору № 160523/1 від 16.05.2023 року, укладеного з ТОВ «Іннова Фінанс», 22.03.2025 року на банківську картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , було успішно перераховано 11 000 грн.
Згідно з рішенням єдиного учасника ТОВ «Іннова Фінанс» № 05-09/2025 від 05.09.2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» змінило найменування на ТОВ «Іннова Нова».
З інформації, отриманої від АТ «Універсал Банк», встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 банківська платіжна картка № НОМЕР_2 не емітувалася.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7521140325 від 22.03.2025 року станом на 17.03.2026 року загальна сума заборгованості відповідача становить 49 676 грн, у тому числі: 11 000 грн — заборгованість за основною сумою кредиту; 37 026 грн — заборгованість за процентами; 1 650 грн — комісія за надання кредиту.
Застосовані норми права.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч.6 ст.11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію`у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Мотиви і висновки суду.
Між ТОВ «Іннова Нова» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 11 000,00 грн на вказану ним платіжну картку, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Суд вважає надані позивачем докази належними та достатніми для встановлення обставин справи, відповідач у своєму відзиві не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у сумі 11 000 грн, а тому, відповідно до статті 82 ЦПК України, ця обставина є визнаною стороною та не потребує додаткового доказування. Також, відповідач не надала зворотних розрахунків, які б спростовували нарахованої позивачем суми заборгованості, а тому відзив відповідача не обґрунтований. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення основної суми боргу 11000,00 грн, заборгованості за процентами 37026 грн та заборгованості по комісії за надання кредиту 1 650 грн є обґрунтованими, відповідач не виконав свої зобов`язання, і заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності зменшення розміру заборгованості до суми фактично отриманих кредитних коштів, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище, отримання пенсії за віком у розмірі 3 700 грн на місяць та наявність інших боргових зобов`язань не є підставою для звільнення її від виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором. Наявність складного матеріального становища не припиняє обов`язку позичальника повернути отримані кредитні кошти та сплатити передбачені договором платежі. Суд зазначає, що відповідач, укладаючи кредитний договір, діяла добровільно, була ознайомлена з його умовами, у тому числі щодо розміру кредиту, строку кредитування, порядку повернення коштів, розміру процентної ставки та інших платежів. Доказів того, що відповідач не розуміла змісту укладеного договору або була введена в оману щодо його умов, суду не надано. Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що строк дії кредитного договору закінчився 17.03.2026 року, а тому нарахування процентів після цієї дати є незаконними, оскільки відповідно до умов договору строк кредитування становив 360 календарних днів, а розрахунок заборгованості, наданий позивачем, здійснений у межах визначеного договором строку користування кредитом. Посилання відповідача на те, що кредитний договір було укладено в період дії воєнного стану, також не є підставою для невиконання договірних зобов`язань. Сам факт запровадження воєнного стану не припиняє виконання цивільно-правових зобов`язань та не звільняє сторони від обов`язку належного виконання умов договору, якщо інше прямо не передбачено законом. Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що розмір заборгованості є надмірним та у декілька разів перевищує суму отриманого кредиту. Збільшення суми заборгованості відбулося внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. При цьому умови щодо розміру процентної ставки були погоджені сторонами при укладенні договору та не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Доводи відповідача про несправедливість умов кредитного договору також не знайшли свого підтвердження. Відповідач не зверталася до суду із вимогами про визнання окремих умов договору недійсними, не надала доказів того, що умови договору є несправедливими або такими, що порушують її права як споживача.
Суд також відхиляє посилання відповідача на положення статті 551 ЦК України щодо зменшення неустойки, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією за надання кредиту, а не штрафних санкцій чи пені. Крім того, відповідач не надала доказів, які б свідчили про неправильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача спрямовані на уникнення виконання договірних зобов`язань, однак не спростовують факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявності заборгованості за ним.
Щодо судових витрат.
У порядку, визначеному ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
Керуючись ст. 258,259,264,265,267,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальності «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» заборгованість у розмірі 49 676 грн та судовий збір в сумі 2 662 грн 40 коп. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА», адреса: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 10, код ЄДРПОУ 44127243.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Суддя Олійник С.В.