РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/9633/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.03.2026 № 121630012154;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 період навчання у професійно-технічному училищі № 1 м. Сєвєродонецька з 01.09.1990 до 24.06.1991 р.;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 призначення пенсії від 24.03.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24.03.2026 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. За результатами розгляду заяви, який здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності, рішенням від 31.03.2026 №121630012154 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1 тривалістю 7 років 6 місяців. Позивач зазначає, що на момент звернення досягла встановленого законом віку та мала необхідний страховий стаж, а тому вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 04.06.2026 року відкрито спрощене провадження без виклику сторін.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.
24.03.2026 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників.
Відповідно до принципу екстериторіальності розгляд поданої позивачем заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення від 31.03.2026 №121630012154, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Поряд із тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на дату звернення із заявою про призначення пенсії її вік становив 52 роки 9 місяців 28 днів. Також у матеріалах справи зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить 32 роки 7 місяців 27 днів.
Зі змісту рішення від 31.03.2026 №121630012154 вбачається, що відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мотивуючи таку відмову відсутністю необхідної тривалості пільгового стажу роботи за Списком №1, а саме 7 років 6 місяців у зв`язку з незарахуванням періоду з 01.09.1990 по 24.06.1991 навчання у професійно-технічному училищі №1 міста Сєвєродонецька.
Вказаним обумовлена потреба позивача у судовому зажисті.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Отже, передумовою призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.
Відповідачами за змістом спірних рішень не заперечується досягнення позивачем необхідного віку для призначення відповідної пенсії.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" питання пенсійного забезпечення, у тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до ст.56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, до стажу особи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50-річного віку, за наявності страхового стажу не менше 20 років, з яких не менше 7 років 6 місяців повинно припадати на роботи із зазначеними умовами праці.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортними даними, наявними в матеріалах пенсійної справи, а тому на момент звернення 24.03.2026 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах досягла 52 років 9 місяців 28 днів, тобто досягла віку, встановленого пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також судом встановлено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 7 місяців 27 днів, що підтверджується рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.03.2026 №121630012154 та матеріалами пенсійної справи.
Отже, суд доходить висновку, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивач відповідала вимогам закону щодо віку та загального страхового стажу.
Разом із тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.03.2026 №121630012154 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як убачається зі змісту зазначеного рішення, єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії визначено відсутність у позивача необхідного спеціального стажу роботи за Списком №1 тривалістю 7 років 6 місяців, що, на думку відповідача, виключає можливість призначення пенсії на пільгових умовах.
Таким чином, спірним у даній справі є питання правомірності неврахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоду її навчання у професійно-технічному училищі №1 міста Сєвєродонецька з 01.09.1990 по 24.06.1991.
Судом встановлено, що 01.09.1990 позивач вступила до професійно-технічного училища №1 міста Сєвєродонецька, а 24.06.1991 рішенням державної кваліфікаційної комісії успішно завершила навчання, у зв`язку з чим їй присвоєно кваліфікацію апаратника широкого профілю хімічного виробництва 5 розряду, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 25.06.1991, наявним у матеріалах справи.
Також судом встановлено, що факт проходження позивачем навчання у професійно-технічному училищі №1 міста Сєвєродонецька у період з 01.09.1990 по 24.06.1991 підтверджується записами трудової книжки, відповідно до яких зазначений період внесений до трудової книжки як час навчання.
Поряд із тим, з матеріалів справи вбачається, що вже 27.06.1991, тобто через три календарні дні після завершення навчання, позивач була прийнята на постійну роботу до Сєвєродонецького виробничого об`єднання «Азот» на посаду апаратника 5 розряду, де працювала до 06.10.1998, що підтверджується записами трудової книжки.
Разом із тим, судом встановлено, що протягом зазначеного періоду позивач обіймала посади, роботи за якими віднесені до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, а саме: апаратника осадження 5 розряду цеху отримання себацинової кислоти, апаратника підготовки сировини 5 розряду цеху отримання себацинової кислоти, апаратника спалювання цеху гідроксиламінсульфату 4 розряду, апаратника підготовки сировини та випуску напівфабрикатів і готової продукції 4 розряду цеху АТ-2, що підтверджується записами трудової книжки позивача та таблицею за формою РС-право, сформованою органами Пенсійного фонду України.
Водночас із таблиці за формою РС-право, що міститься у матеріалах пенсійної справи, вбачається, що відповідачем до страхового та пільгового стажу за Списком №1 зараховано період роботи позивача з 27.06.1991 по 06.10.1998, тоді як період навчання з 01.09.1990 по 24.06.1991 враховано виключно до страхового стажу без його зарахування до спеціального пільгового стажу.
Оцінюючи правомірність такого рішення відповідача, суд виходить із положень статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», відповідно до яких час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на відповідні пільги, якщо перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Зміст наведеної норми права свідчить, що законодавець пов`язує можливість зарахування часу навчання до спеціального стажу не з виконанням робіт у шкідливих умовах під час навчання, а з подальшим працевлаштуванням особи за отриманою професією на відповідну роботу, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
У даному випадку судом встановлено, що позивач після завершення навчання фактично безперервно приступила до роботи за отриманою професією, а саме через три календарні дні після закінчення професійно-технічного училища була прийнята на роботу на посаду, яка передбачена Списком №1, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 25.06.1991 та записами трудової книжки НОМЕР_2 (а.с.11-15).
За таких обставин суд доходить висновку, що всі передбачені законом умови для зарахування періоду навчання з 01.09.1990 по 24.06.1991 до пільгового стажу роботи за Списком №1 у позивача наявні.
Натомість відповідач, не зарахувавши зазначений період до спеціального стажу, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до безпідставного висновку про відсутність у позивача необхідної тривалості пільгового стажу та, як наслідок, до прийняття незаконного рішення про відмову у призначенні пенсії.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.03.2026 №121630012154 є протиправним та підлягає скасуванню.
З метою повного та ефективного поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 період навчання у професійно-технічному училищі №1 міста Сєвєродонецька з 01.09.1990 по 24.06.1991, а також повторно розглянути заяву позивача від 24.03.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із урахуванням правової оцінки та висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку частини третьої ст. 139 КАС України. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.03.2026 № 121630012154.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 період навчання у професійно-технічному училищі № 1 м. Сєвєродонецька з 01.09.1990 до 24.06.1991р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.03.2026 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області судові витрати у виді судового збору у сумі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 10 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       Н.В. Друзенко