ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2499/26 Справа № 185/3779/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Чернявська І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Докашенка Дмитра Віталійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 

за участю:
захисника в режимі відеоконференції  Докашенка Д. В.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 05.04.2025 о 15 годині 20 хвилин на автодорозі М-30, 1055 км. в с. Богуслав, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Daewoo Lanos, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невиразна мова). Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820». Відповідно до тесту №65, водій ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (результат огляду позитивний 3,40 проміле). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився на бодікамеру №796964, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, зазначивши, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, не був присутнім у судовому засіданні, не маючи повного тексту постанови не міг дати належну оцінку тим доказам, що надані до матеріалів справи, не усвідомлював наслідків правопорушення, об`єктивно не розумів суть винесеного судом рішення.
По суті просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що у даній справі факт керування належними доказами не підтверджений, оскільки відсутня відеофіксація моменту руху автомобіля, відсутні незалежні свідки, які підтвердили б, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, працівники поліції не зафіксували безпосередньо момент руху ТЗ та загалом відсутні об`єктивні дані про перебування ОСОБА_1 за кермом саме під час руху.
Сам факт перебування біля транспортного засобу не є доказом керування.
Зазначає щодо переривання відеофіксації, фактичний хід подій відображено хаотично: не зрозуміло, де початок відео, продовження чи закінчення відео. Відео не є безперервним, тому дані відеоматеріали не можуть слугувати доказами правопорушення у цій справі. 
Зауважує щодо відсутності сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого
засобу вимірювальної техніки «Drager», а також будь-яких доказів використання сертифікованих мундштуків.
Вказує, що протокол не був підписаний ОСОБА_1 , як наслідок, він не був ознайомлений з його змістом, копія протоколу йому не надана.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні захисник Докашенко Д. В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотань або заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 05 травня 2025 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 16 серпня 2026 року через систему «Електронний суд» та зареєстрована судом першої інстанції 17 серпня 2026 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Разом з тим, враховуючи, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є військовослужбовцем та у зв`язку з проходженням військової служби ОСОБА_1 не мав можливості взяти участь у розгляді справи та своєчасно отримати копію постанови, а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги апеляційний суд доходить наступних висновків. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №291625 від 05.04.2025, роздруківкою результату тестування на алкоголь до протоколу серії ЕПР1 №291625 від 05.04.2025, відповідно до якого результат огляду позитивний – 3,40 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результат огляду був позитивний - 3,40 проміле, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рапортом працівника поліції, фактичними даними, що містяться на диску з відеоматеріалом, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями та клопотанням ОСОБА_1 . 
Надані докази були досліджені апеляційним судом. 
Дослідивши вказані матеріали суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9а ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Апелянт посилається на те, що матеріали справи не містять жодних належних, достовірних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Проте, зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, зважаючи на наступне.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Обставина керування особою транспортним засобом обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Долучений до матеріалів справи відеозапис хоча і не містить фіксування керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що сталося 05.04.2025 о 15 годині 20 хвилин на автодорозі М-30, 1055 км. в с. Богуслав, проте містить інформацію про те, що під час розмови з інспектором поліції ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі серії ЕПР № 291625 від 05.04.2025.
Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження захисника. 
Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 256 КУпАП ОСОБА_1 , у випадку незгоди із обставиною керування, міг скористатися своїм правом та зазначити в протоколі про адміністративне правопорушення, що він не керував транспортним засобом, проте останній підписав протокол без зауважень та надав письмові пояснення, у яких підтвердив, що 05.04.2025 о 14.00 год. він випив 0,5 л. Горілки та сів за кермо свого автомобіля Daewoo Lanos, н.з. НОМЕР_1 , так як йому необхідно було їхати по службових справах. На виїзді з м. Павлограду на блок посту був зупинений працівниками поліції, де останні виявили у нього запах алкоголю з порожнини рота та запропонували пройти огляд за допомогою алкотестера Драгер, на що він погодився. Результат тесту склав 3,40 проміле. 
Не приймаються до уваги й доводи щодо відсутності безперервного відеозапису. Законодавство не містить вимоги щодо обов`язкової безперервної відеофіксації всіх без винятку дій працівників поліції від моменту прибуття на місце події. Наявний у матеріалах справи відеозапис у сукупності з іншими доказами відображає обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема факт спілкування працівників поліції з порушником, пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній погодився та пройшов такий огляд із дотриманням процедури на місці зупинки транспортного засобу, погодився з результатами тестування.
Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження апелянта. 
Також не заслуговують на увагу твердження захисника щодо відсутності свідків, оскільки згідно ст.266 КУпАП наявність свідків не є обов`язковою, якщо ведеться повна відеофіксація огляду.
Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «Drаger» саме по собі не свідчить про недопустимість результатів проведеного огляду.
На дату вчинення адміністративного правопорушення — 05 квітня 2025 року — спеціальні технічні засоби, що використовувалися для проведення огляду, повинні були відповідати встановленим вимогам та мати відповідні документи щодо їх відповідності та повірки. Водночас відсутність копій таких документів безпосередньо в матеріалах справи не є доказом того, що прилад не був належним чином повірений або не відповідав установленим вимогам.
Апелянтом не наведено конкретних обставин, які б свідчили про несправність приладу, закінчення строку його повірки на момент проведення огляду або недостовірність отриманого результату. Саме лише посилання на відсутність відповідних документів у матеріалах справи не спростовує результатів огляду та інших доказів, на підставі яких суд дійшов висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності будь-яких доказів використання сертифікованих мундштуків.
Перед проходженням тесту одноразовий мундштук був розпакований самим порушником та встановлений поліцейським на прилад «Драгер» у присутності ОСОБА_1 , безпосередньо перед проходженням тестування, що підтверджується відеозаписом з місця події, тобто ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер із встановленим стерильним мундштуком і одноособово, відповідно до положень ДСТУ, використовував його для отримання результату, тому підстав для визнання процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» з використанням стерильного мундштука, яку проведено з дотриманням вимог ДСТУ та діючого законодавства, недійсною, немає.
До того ж, не відповідає дійсності твердження захисника, що протокол не був підписаний ОСОБА_1 , як наслідок, він не був ознайомлений з його змістом, копія протоколу йому не надана, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №291625 від 05.04.2025 містить підпис порушника про те, що він ознайомлений з протоколом та отримав його копію. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. 
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без зміни.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Докашенка Дмитра Віталійовича задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Докашенка Дмитра Віталійовича залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун