Дата документу 18.08.2026 Справа № 317/5690/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 317/5690/25
Провадження №22-ц/807/1253/26
Головуючий в 1-й інстанції - Сакоян Д.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача | Кухаря С.В.,
суддів: | Кочеткової І.В., Мінгазова Р.В.,
секретар | Камалова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2026 року, ухвалене у м.Запоріжжі у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позивач просив стягнути з відповідачки на його користь завдані збитки у розмірі 124581,23 грн. та судовий збір у розмірі 2424,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 25.07.2022 між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ «Хьорман УА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.994235706.0047. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Фольксваген», н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 26.06.2023 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом у с-щі Балабине на вул. Трудова, допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 124581,23 грн. До позивача перейшло право вимоги до відповідачки як до особи, відповідальної за нанесену потерпілому шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2026 року, у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код у ЄДРПОУ 20782312, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішенняпро задоволення вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що пояснення потерпілої особи, матеріали страхового випадку та постанова у справі про адміністративне правопорушення у повному обсязі підтверджує причинно-наслідковий зв`язок із винною поведінкою неповнолітнього та матеріальною шкодою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. НОМЕР_1 , є ТОВ «ХЬОРМАН-УА» (а.с. 9).

Автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. НОМЕР_1 , був застрахований на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.994235707.0047 від 25.07.2022 у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Вигодонабувачем за вказаним договором значиться ТОВ «ХЬОРМАН-УА» (а.с. 12).

06.06.2023 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» отримало від ТОВ «ХЬОРМАН-УА» заяву про настання випадку, що має ознаки страхового, номер справи 36185 (а.с. 7-8).

Матеріали справи містять копію рахунку № СБА-К-000000000002229 від 25.07.2023, відповідно до якого ТОВ «Хьорман-УА» має сплатити ТОВ «БРИЛЛИАНТ АВТО» грошові кошти за відновлювальний ремонт кузова автомобіля «VW Golf-3vWCA7AU7GM500178 (2018), н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 124581,23 грн. (а.с. 22).

Позивачем до позову також додано копію акту огляду транспортного засобу (дефектну відомість) від 20.07.2023 (а.с. 19) та копію ремонтної калькуляції № 8805 від 01.08.2023 (а.с. 23-25).

Як видно зі страхового акту № 29034/1 від 04.08.2023, сума відшкодування ТОВ «ХЬОРМАН-УА» за пошкодження автомобіля «VOLKSWAGEN VARIANT», н.з. НОМЕР_1 , складає 124581,23 грн., які належить перерахувати ТОВ «ХЬОРМАН-УА» (а.с. 26).

За змістом платіжної інструкції в національній валюті № 00099415 від 07.08.2023, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило ТОВ «Бриллиант Авто» в рахунок страхового відшкодування ТОВ «ХЬОРМАН-УА» суму у розмірі 124581,23 грн. (а.с. 27).

Як видно з постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 07.07.2023 у справі № 317/3462/23, 05.06.2023 о 17 год. 00 хв. за адресою: смт Балабине, вул. Трудова, ОСОБА_1 ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, що призвело до того, що її малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керував транспортним засобом без водійського посвідчення, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правої ноги (а.с. 10-11).

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач, звертаючись з позовом про відшкодування збитків до відповідачки виходить з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася 26.06.2023 з вини малолітнього ОСОБА_2 , що на думку позивача доводиться постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 07.07.2023.

У поясненнях до заяви про настання випадку, що має ознаки страхового від 06.06.2023 представник заявника ОСОБА_3 зазначив, що 05.06.2023 в смт Балабине Запорізького району, він рухався по вул. Трудовій на своєму авто «VOLKSWAGEN GOLF», н.з. НОМЕР_1 , приблизно о 17 год. 00 хв., по головному напрямку в бік вул. Миру. На перехресті з вул. Садова, з другорядної дороги здійснив зіткнення скутер під керуванням малолітньої особи (з двома неповнолітніми пасажирами), в результаті чого малолітня особа, яка керувала скутером, зазнала тілесних ушкоджень. Він одразу викликав швидку та поліцію. Його автомобіль зазнав технічних ушкоджень: задні праві двері, заднє праве крило, задній бампер, поріг. Дана подія зареєстрована в поліції (оборот а.с. 7).

Відмовляючи у задоволені вимог позову суд першої інстанції виходив з того, що відомостей про участь малолітнього ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді за участі інших транспортних засобів постанова суду не містить. Дані про власника або користувача автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. НОМЕР_1 , як потерпілого чи свідка відсутні. Постанова від 07.07.2023 стосується події, яка мала місце 05.06.2023, а не 26.06.2023. Твердження представника позивача у відповіді на відзив про те, що порушення малолітнім ОСОБА_2 п. 2.1 Правил дорожнього руху призвело до дорожньо-транспортної пригоди та завдання шкоди майну є лише припущенням. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, яка завдана ТОВ «Хьорман УА» та протиправною поведінкою малолітнього ОСОБА_2 . Доказів участі малолітнього ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді за участі транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. НОМЕР_1 , та його винуватості у цій дорожньо-транспортній пригоді, в матеріалах справи немає, а тому підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу також немає.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, ? якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні положення містяться і у ст. 27 Закону України "Про страхування".

Таким чином, право вимоги страховика є похідним від права потерпілої особи, а тому страховик повинен довести наявність усіх передбачених законом підстав цивільно-правової відповідальності особи, до якої заявлено відповідну вимогу.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, лише в питанні, чи мали місце відповідні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 

Отже, преюдиційне значення мають лише ті обставини, які безпосередньо встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, тоді як інші юридично значимі факти підлягають доказуванню на загальних підставах.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 07 липня 2023 року, відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків, що призвело до керування її малолітнім сином транспортним засобом без відповідного права. Разом із тим зазначеною постановою не встановлено обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», не встановлено порушення малолітнім конкретних вимог Правил дорожнього руху, яке перебувало б у причинному зв`язку із пошкодженням цього транспортного засобу, а також не вирішувалося питання щодо його вини у заподіянні шкоди.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про преюдиційне значення зазначеної постанови для підтвердження факту вчинення малолітнім дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння шкоди є безпідставними, оскільки виходять за межі фактів, встановлених цим судовим рішенням.

Натомість, під час розгляду цивільної справи суд не обмежений доводами визначеними під час проваджень у справах про адміністративні правопорушення та повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Вказана позиція викладена в постанові Верховного суду від 02 липня 2018 року по справі № 739/1069/17.

Отже відсутність преюдиційного значення постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 07 липня 2023 року не звільняє суд від обов`язку надати оцінку іншим наявним у справі доказам у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.

Так, матеріали справи містять заяву про настання страхового випадку та письмові пояснення водія автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT» щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, страховий акт, акт огляду транспортного засобу, ремонтну калькуляцію та документи, що підтверджують виплату страхового відшкодування. Разом з тим зазначені документи підтверджують факт звернення до страховика, здійснення страхової виплати та розмір понесених витрат, однак самі по собі не є достатніми доказами того, що шкоду транспортному засобу, що належить  ТОВ «ХЬОРМАН-УА» заподіяно саме внаслідок протиправних дій малолітнього ОСОБА_2 .

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б об`єктивно підтверджували обставини дорожньо-транспортної пригоди, участь у ній малолітнього ОСОБА_2 як особи, з вини якої заподіяна шкода в результаті ДТП, порушення ним конкретних вимог Правил дорожнього руху та причинний зв`язок між його діями і пошкодженням автомобіля потерпілого. Зокрема, до матеріалів справи не надано процесуальних документів компетентних органів, якими були б встановлені зазначені обставини, схеми дорожньо-транспортної пригоди, матеріалів її оформлення уповноваженими органами, показань свідків або інших об`єктивних доказів, які у своїй сукупності дозволяли б дійти беззаперечного висновку про наявність усіх елементів цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а доводи апеляційної скарги фактично ґрунтуються на припущенні, що сам факт керування малолітнім транспортним засобом без відповідного права свідчить про його вину у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, що не відповідає вимогам статей 81 та 89 ЦПК України.

Додаткових доказів, які б підтверджували вину відповідача в рамках цієї цивільної справи не надавалось і не досліджувалось, а тому за відсутності підтвердження вини відповідача у скоєнні ДТП відсутні підстави для стягнення відшкодування в порядку регресу на користь страхової компанії.

Окрім цього, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на страховий акт, акт огляду транспортного засобу, ремонтну калькуляцію та документи, що підтверджують виплату страхового відшкодування. Разом із тим зазначені документи підтверджують лише визначений страховиком розмір страхового відшкодування та вартість відновлювального ремонту автомобіля, однак самі по собі не підтверджують, що пошкодження, усунення яких було оплачено страховиком, виникли саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, учасником та винуватцем якої був малолітній ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 серпня 2026 року.

Судді: С. В. Кухар

І. В. Кочеткова

Р. В. Мінгазов