РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
13 липня 2026 р.  Справа № 120/17908/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства "Автотрейдінг-Вінниця" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень і постанов
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов дочірнього підприємства "Автотрейдінг-Вінниця" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області.
Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом надання доказів сплати судового збору в розмірі 22668,80 гривень.
07 січня 2026 року позивачем на виконання вимог ухвали від 30 грудня 2025 року подано до суду платіжну інструкцію № 75 від 07 січня 2025 року та платіжну інструкцію № 74 від 07 січня 2026 року, якими підтверджується сплата судового збору в належному розмірі.
Ухвалою судді Яремчука К.О. від 12.01.2026 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), цією ж ухвалою встановлено сторонам строк для подання процесуальних документів по суті справи.
27.01.2026 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву. У якому, відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що планову перевірку характеристик продукції проведено на підставі та в порядку, визначених Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», у межах повноважень органу ринкового нагляду. За результатами перевірки встановлено, що позивач розповсюджував продукцію, яка не відповідала встановленим вимогам через відсутність сертифікатів відповідності, у зв`язку з чим були правомірно прийняті рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів. Незважаючи на подані позивачем повідомлення про виконання цих рішень та додані документи, за результатами їх аналізу і подальшої перевірки відповідач дійшов висновку, що частина рішень залишилася невиконаною та не може вважатися результативно виконаною, оскільки належні сертифікати відповідності на окрему продукцію не були надані. Відтак оскаржувані рішення прийняті у межах компетенції, відповідно до вимог чинного законодавства та з метою недопущення розповсюдження продукції, яка не відповідає встановленим вимогам і може становити загрозу суспільним інтересам, у зв`язку з чим підстав для їх скасування немає.
02.02.2026 представником позивача до суду через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив. У якій останній заперечив доводи відповідача та зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень була виключно відсутність сертифікатів відповідності, тоді як після перевірки такі сертифікати були надані. На думку позивача, наведені у відзиві аргументи щодо невідповідності сертифікатів вимогам законодавства не були покладені в основу оскаржуваних рішень, а тому є новими та необґрунтованими. Також позивач вказує на неправильне застосування відповідачем положень законодавства щодо сертифікації продукції, співвідношення вимог постанови Кабінету Міністрів України № 738 та наказу Мінінфраструктури № 521, а також безпідставність висновків про небезпечність продукції без проведення відповідних досліджень. З огляду на викладене позивач вважає, що оскаржувані рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та постанови про накладення штрафів є необґрунтованими, прийнятими з порушенням вимог законодавства та підлягають скасуванню.
Не погодившись з доводами сторони позивача представник відповідача 05.02.2026 подав заперечення на відповідь на відзив, у яких надав аргументи на противагу тим, що викладені у відповіді на відзив.
Згідно розпорядження №37 від 18.03.2026 здійснено повторний автоматизований розподіл адміністративних справ, які перебували у провадженні судді - Яремчука Костянтина Олександровича.
Автоматизованою системою документообігу суду в порядку, встановленому ст. 31 КАС України, визначено головуючу суддю у цій справі - Бошкову Юлію Миколаївну.
23.03.2026 суддя Бошкова Ю.М. постановила ухвалу про прийняття адміністративної справи до свого провадження.
Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.
У період з 06.08.2025 по 11.08.2025 рік на підставі наказу від 29.07.2025 року № 1220, направлення на проведення перевірки від 06.08.2025р. № 000061, уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області та Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області, здійснено плановий захід з ринкового нагляду у торгівельних та складських приміщеннях ДП «Автотрейдінг – Вінниця», що розташоване за адресою 21022, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Київська 175 за предметом перевірки: нові частини та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах.
На підставі акта перевірки характеристик продукції від 11.08.2025 № 000061/ВН062/25 відповідачем було прийнято низку рішень про вжиття щодо позивача обмежувальних (корегувальних) заходів у зв`язку з виявленою, на думку органу ринкового нагляду, невідповідністю продукції встановленим вимогам, а саме відсутністю сертифікатів відповідності на окремі запасні частини до транспортних засобів. 
На виконання зазначених рішень позивач повідомив відповідача про їх виконання та надав документи, зокрема сертифікати відповідності на продукцію. 
За результатами перевірки стану виконання зазначених рішень відповідач дійшов висновку про їх невиконання в повному обсязі, склав акт перевірки стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 27.10.2025 № 000072/ВН073/25, протокол про порушення законодавства про державний ринковий нагляд та після розгляду справи виніс постанови від 11.11.2025 про накладення на позивача штрафів за введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам. 
Не погоджуючись із рішеннями про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та постановами про накладення штрафів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Організація та порядок здійснення державного ринкового нагляду, а також державного контролю продукції під час її ввезення на митну територію України визначаються Законом України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" від 02.12.2010 № 2735-VІ (далі - Закон №2735).
Відповідно до статті 3 Закону №2735, законодавство України про державний ринковий нагляд і контроль продукції складається з цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері, у тому числі технічних регламентів.
Абзацом 8 статті 1 Закону №2735 визначено, що державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 10 Закону № 2735, ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення), визначено, що Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністраінфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно із підпунктом 151 пункту 5 Положення, Укртрансбезпека здійснює державний ринковий нагляд у межах сфери своєї відповідальності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 №1069 (далі - Постанова №1069) затверджено Перелік видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд.
Пунктами 3, 4, 5 Постанови №1069 визначено види продукції, щодо яких державний ринковий нагляд здійснюється Укртрансбезпекою, а також найменування нормативно - правового акта, дія якого поширюється на відповідний вид продукції.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №2735, до повноважень органів ринкового нагляду, зокрема, належить проведення перевірок характеристик продукції.
Частиною 3 статті 23 Закону №2735 передбачено, що органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.
Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові, у розповсюджувачів та виробників такої продукції.
Під час таких перевірок перевіряються характеристики лише того виду продукції, що є предметом перевірки (частина 4 статті 23 Закону №2735).
Відповідно до частини 6 статті 23 Закону №2735, перевірки характеристик продукції проводяться: у торговельних та складських приміщенням суб`єктів господарювання; у місцях введення продукції в експлуатацію (якщо відповідність продукції певним встановленим вимогам може бути визначена лише під час введення її в експлуатацію); за місцем проведення ярмарку, виставки, показу або демонстрації продукції в інший спосіб; у місцях зберігання під митним контролем продукції, митне оформлення якої призупинено за результатами контролю продукції; за місцезнаходженням органу ринкового нагляду.
Строк проведення перевірки характеристик продукції не може перевищувати у розповсюджувача цієї продукції чотирьох робочих днів, у виробника такої продукції - п`яти робочих днів. Продовження строку проведення перевірки не допускається (частина 10 статті 23 Закону №2735).
Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до Закону (частина 5 статті 23 Закону №2735).
Метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам (частина 1 статті 4 Закону №2735).
За частиною 1 статті 22 Закону №2735 заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.
Згідно із статті 29 Закону №2735, якщо орган ринкового нагляду встановив, що продукція не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №2735 органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів: планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду; позапланові: а) за зверненнями споживачів (користувачів) відповідної продукції, а також органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, правоохоронних органів, громадських організацій споживачів (об`єднань споживачів), об`єднань суб`єктів господарювання, у яких міститься інформація про розповсюдження продукції, що завдала шкоди суспільним інтересам чи має недоліки, та можуть завадити такої шкоди, і відсутня інформація, за якою виробника такої продукції може бути ідентифіковано, але міститься інформація, за якою може бути встановлено розповсюджувача, у якого було придбано (виявлено) таку продукцію; б) у разі якщо під час перевірки характеристик продукції у виробника відповідної продукції виробник доведе що: він не вводив в обіг продукцію, що є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам; продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності розповсюджувача (розповсюджувачів) такої продукції.
У випадках, зазначених у підпункті "б" пункту 2 цієї частини, встановлюється за ланцюгом постачання продукції особа, яка ввела таку продукцію в обіг, та особа, внаслідок дій чи бездіяльності якої продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону №2735, під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених пунктом 1 і підпунктом "а" пункту 2 частини першої цієї статті: на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є: а) наявність знака відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання вимог щодо форми, опису, правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, а також правил його застосування; а-1) за ланцюгом постачання, якщо за результатами перевірки характеристик продукції є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності виробника такої продукції або будь-якого іншого суб`єкта в ланцюгу постачання; б) наявність супровідної документації, яка має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкція з користування продукцією), етикетки, маркування, інших позначок, якщо це встановлено технічними регламентами, та їх відповідність встановленим вимогам; в) наявність декларації про відповідність, якщо згідно з технічним регламентом на відповідний вид продукції продукція при її розповсюдженні має супроводжуватися такою декларацією; 2) на наступних етапах перевірки можуть бути проведені: а) обстеження зразків відповідної продукції та ідентифікація виробника продукції; б) відбір та експертиза (випробування) зразків продукції (у разі якщо є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам).
Суд встановив, що відповідач в обґрунтування оскаржуваних рішень вказує, що Колодки гальм, JZW698151C, ш/к: 203345547401090001; Колодки гальм, 6Q0698151C, ш/к 204393326801970001; Тяга кермова, 6Q0419804F; Тяга кермова, 6Q0419804D; Рульова тяга SWAG, 30939358, ш/к: 4044688579393; Стійка стабілізатора LEMFOERDER, 2677401, ш/к: 4047437080157; Сайленблок переднього важеля, 1006100036, ш/к: 4040074112298 реалізуються (розповсюджуються) позивачем за відсутності документації, яка має супроводжувати продукцію, а саме: сертифікат відповідності обладнання. 
Вказана продукція не відповідає вимогам пунктів 1.2. та 12.4. Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання, затвердженого наказом Мінінфраструктури від 17.08.2012 № 521 (далі Порядок № 521).
Рішеннями відповідача були застосовані обмежувальні (корегувальні) заходи у вигляді обмеження надання продукції на ринку шляхом приведення продукції у відповідність до встановлених вимог та тимчасової заборони надання продукції на ринок. Рішення зобов`язували «вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами шляхом отримання сертифікату відповідності. 
13.10.2025 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, в якому на виконання рішень надали: інформацію, копії сертифікатів типу та додатки до них, тощо. 
Рішенням від 27.10.2025 №000383/ВН384/25 внесено зміни до рішень від 11.08.2025. Відтак, відповідач вніс зміни до рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 11.08.2025 №000336/ВН337/25, №000337/ВН338/25, №000338/ВН339/25, №000339/ВН340/25, №000340/ВН341/25, №000341/ВН342/25, №000342/ВН343/25, №000343/ВН344/25, №000344/ВН345/25, №000345/ВН346/25, №000346/ВН347/25, №000347/ВН348/25, №000348/ВН349/25, №000349/ВН350/25.
Суд звертає увагу, що під час проведення перевірки та складанні Акта перевірки відповідач не оглядав продукції на предмет наявності маркування знаком офіційного затвердження типу (Е, е) та/або інформації про сертифікат типу і якості обладнання, виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Женевської Угоди 1958 року або держави члена Європейського Союзу.
Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Порядку на кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.
На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.
Згідно п.12.4 Порядку №521 введення в обіг обладнання допускають за наявності сертифіката відповідності обладнання, який додають до кожної партії обладнання.
Відповідно до ч.2 ст.45 Закону України від 15.01.2015 № 124-VIII "Про технічні регламенти та оцінку відповідності", результати оцінки відповідності (протоколи випробувань, документи про відповідність тощо) вимогам технічних регламентів, проведеної в інших державах, визнаються і приймаються в Україні згідно з положеннями чинних міжнародних договорів України, які передбачають взаємне визнання результатів оцінки відповідності.
Так, суд зауважує, що згідно преамбули Наказу Мінінфраструктури від 17.08.2012 № 521 вказано, що він прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року № 738 "Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання" (надалі - Постанова №738).
У Постанові КМУ №738 указано, що вона прийнята з метою виконання Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року (далі - Угода), адаптації законодавства України у сфері забезпечення безпеки експлуатації транспортних засобів до законодавства Європейського Союзу та до законодавчого врегулювання.
Підпунктом 1-1 пункту 1 Постанови № 738 установлено, що надання на ринку предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі - обладнання), вимоги щодо типу яких встановлені прийнятими до застосування в Україні єдиними технічними приписами (Правилами Європейської Економічної Комісії Організації Об`єднаних Націй, що є додатками до Угоди), дозволяється за наявності: маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, нанесеного відповідно до вимог Угоди): або маркування знаком офіційного затвердження типу Європейського Союзу, нанесеного відповідно до вимог директив та регламентів Європейського Союзу, що встановлюють технічні приписи для обладнання; або інформації про сертифікат типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Угоди (зокрема України); або інформації про сертифікат Європейського Союзу про затвердження типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий уповноваженим органом держави - члена Європейського Союзу.
Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 27 березня 2019 року "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності" (надалі - Постанова № 367) внесені зміни до Постанови № 738 та, зокрема, скасовано вимогу отримання в Україні сертифікату типу або сертифікату відповідності, виданого уповноваженим органом України для автозапчастин, що були офіційно затверджені за типом конструкції у країнах ЄС або в одній із Договірних Сторін Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів (Женевська Угода 1958 року).
Законом України № 1448-ІІІ від 10 лютого 2000 року, Україна приєдналася до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, підписаної 20 березня 1958 року в м. Женеві, з поправками 1995 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Цим Україна заявила про намір застосовувати на своїй території Правила ЄЕК ООН, які є додатком до Женевської Угоди 1958 року і містять відповідні технічні приписи.
Відповідно до ст. 1 Женевської Угоди 1958 року, для цілей цієї Угоди термін «офіційне затвердження за типом конструкції на підставі Правил» вказує на адміністративну процедуру, через яку компетентні органи Договірної Сторони після проведення необхідних перевірок заявляють, що транспортний засіб, предмети обладнання або частини, подані виготовлювачем, відповідають приписам цих Правил. Надалі виготовлювач засвідчує, що всі транспортні засоби, предмети обладнання та частини, що з`явились на ринку, були виготовлені у повній відповідності до офіційно затвердженого типу.
Згідно із ст. 2 Угоди, кожна Договірна Сторона, що застосовує Правила, головним чином через офіційне затвердження за типом конструкції, надає офіційні затвердження за типом конструкції і знаки офіційного затвердження, описані в будь-яких Правилах, для цих типів колісних транспортних засобів, предметів обладнання або частин, на які поширюються ці Правила, за умови, що вона має технічну компетенцію і задоволена заходами по забезпеченню відповідності цього виробу офіційно затвердженому типу, як передбачено в Додатку 2. Кожна Договірна Сторона, що застосовує Правила через офіційне затвердження за типом конструкції, відмовляє в наданні офіційних затверджень за типом конструкції і знаків офіційного затвердження, на які поширюються ці Правила, якщо згадані вище умови не виконані.
Статтею 3 Женевської Угоди 1958 року встановлено, що колісні транспортні засоби, предмети обладнання або частини, стосовно яких будь-яка Договірна Сторона надала офіційне затвердження за типом конструкції відповідно до статті 2 цієї Угоди і які були виготовлені або на території Договірної Сторони, що застосовує ці Правила, або на території іншої країни, і вказаної Договірною Стороною, яка належним чином офіційно затвердила типи колісних транспортних засобів, предметів обладнання або частин, що розглядаються, вважатимуться такими, що відповідають законодавству всіх Договірних Сторін, що застосовують зазначені Правила через офіційне затвердження за типом конструкції.
У разі офіційного затвердження типу обладнання або частин згідно з Правилами ЄЕК ООН орган затвердження Договірної сторони Женевської угоди 1958 видає повідомлення про офіційне затвердження за типом конструкції, яке визнається усіма Договірними сторонами. Це надає право виробнику маркувати знаком офіційного затвердження «Е» кожен предмет обладнання та/або частину, що належать до офіційно затвердженого типу. Водночас Женевська угода 1958 передбачає можливість перевірки чинності наданих затверджень типу шляхом комунікації між органами затвердження Договірних сторін.
Постанова Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 №738 має вищу юридичну силу за наказ Мінінфраструктури від 17.08.2012 №521, норми якого не приведені у відповідність до Постанови КМУ №738.
Таким чином, надання на ринку предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення, може здійснюватися на підставі маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, нанесеного відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року/директив та регламентів Європейського Союзу або інформації про сертифікат типу обладнання, виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Угоди /держави члена Європейського Союзу, що встановлено Постановою №738.
Відповідач застосовує Порядок № 521 для визначення відповідності продукції встановленим вимогам свавільно і протиправно, тому що, цей порядок відповідно до припису постанови Кабміну від 28 грудня 2016 року № 1069 «Про затвердження переліку видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд» визначає для Укртрансбезпеки лише перелік видів продукції, за якими та може здійснювати державний ринковий нагляд. Відповідність продукції встановленим вимогам визначають інші нормативні акти, зокрема сам порядок надання на ринок запасних частин до автомобілів регулює Постанова № 738.
Відповідно до ст. 1. Закону України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності надання на ринку" - будь-яке платне або безоплатне постачання продукції для розповсюдження, споживання чи використання на ринку України в процесі здійснення господарської діяльності. Тобто, зазначена вище норма постанови КМУ № 738 декларує, що для надання на ринку України частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах достатньо лише маркування знаком офіційного затвердження типу, нанесеного відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року або інформації про сертифікат типу, виданий компетентним органом Договірної Сторони Угоди (зокрема України), якщо відповідне маркування не наноситься.
Отже, суд зазначає, що вказана норма покладає обов`язок на орган ринкового нагляду при перевірці встановити наявність щодо продукції однієї з перелічених вище вимог. Якщо відсутнє відповідне маркування - запитується інформація про сертифікат типу обладнання, і навпаки.
Однак, органом ринкового нагляду в акті перевірки не встановлено невідповідність характеристик продукції відповідним вимогам, встановленим постановою КМУ № 738 та Женевською Угодою 1958 року для надання їх на ринку.
Не встановлено відсутність як одночасно і відповідного маркування і Інформації про сертифікат типу обладнання.
Судом встановлено, що на виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів позивач 13.10.2025 подав відповідачу письмові повідомлення про усунення виявлених порушень щодо кожного із прийнятих рішень. 
До зазначених повідомлень позивач додав документи, які, на його думку, підтверджували виконання вимог органу ринкового нагляду, зокрема сертифікати відповідності, сертифікати типу колісних транспортних засобів, сертифікати відповідності партій компонентів та обладнання, а також додатки, доповнення й інші документи до таких сертифікатів.
Зазначені повідомлення разом із доданими документами були передані відповідачу 13.10.2025, зареєстровані останнім 14.10.2025 та, як зазначено у матеріалах справи, враховані під час прийняття рішення від 27.10.2025 № 000383/ВН384/25 про внесення змін до рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.
Проте, відповідач, здійснивши аналіз наданих сертифікатів, встановив, що такі не виконують винесені ним рішення, та, зокрема, відповідають Правилам ЄЕК ООН № 10-02, п. п. 6.2, 6.3; Правилам ЄЕК ООН № 13-09; Правилам ЄЕК ООН № 14-03; Правилам ЄЕК ООН № 16-04; Правилам ЄЕК ООН № 24-03; Правилам ЄЕК ООН № 26-02; Правилам ЄЕК ООН № 43-00; Правилам ЄЕК ООН № 48-02; Правилам ЄЕК ООН № 51-02; Правилам ЄЕК ООН № 83-05 (В) (Євро-4); Правилам ЄЕК ООН № 83-06 (ЄВРО), а не Порядку № 521, а також не відповідають формі та змісту сертифікату відповідності, наведеній у Додатку 9 до Порядку №521.
Отже, відповідач при проведенні перевірки позивача був зобов`язаний оглянути продукцію на предмет наявності маркування або обмежитись інформацією про сертифікат типу і якості обладнання відповідно до Постанови № 738 та Женевської конвенції 1958 року, що є порушенням принципів ринкового нагляду, передбачених ст. 5, ч. 1 ст. 23 Закону України від 2 грудня 2010 року № 2735-VI «Про державний ринковий нагляд нехарчової продукції» (Закон № 2735).
Суд також звертає увагу, що відповідач не надав (не надсилав) позивачеві проект відповідного рішення з пропозицією надати в письмовій формі свої пояснення, заперечення до проекту рішення тощо, тобто не дотримався вимог частини одинадцятої статті 33 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». За таких обставин наявне порушення Відділом процедури прийняття оскаржуваних рішень, тому ці рішення протиправні і підлягають скасуванню. 
Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 травня 2023 року № 520/4292/19. 
Крім того, після прийняття рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів відповідачем порушено процедуру здійснення контролю стану виконання цих рішень. Таке передбачено Порядком здійснення контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженим постановою Кабміну 05 жовтня 2011 року № 1017 (Порядок № 1017).
В порушення п. 10 Порядку № 1017 не проведено обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, відбір і експертиза (випробування) зразків продукції. Оскільки відповідач вважає товар небезпечною продукцією, то визначити це він міг тільки після проведення відбору і експертизи (випробування) зразків такої продукції. Позаяк відбору зразків продукції відповідач не робив, то рішення, що продукція небезпечна - самоправне.
Пунктом 11 Порядку № 1017 передбачено, що факт виконання рішення про вжиття обмежувальних заходів може бути встановлений двома шляхами: 1. За результатами аналізу повідомлення про виконання рішення. 2. За результатами перевірки стану його виконання.
Відповідач належним чином перевірку стану виконання рішень про вжиття обмежувальних заходів не провів.
Суд зазначає, що відповідач повинен був перевірити факт здійснення реалізації (надання) на ринку продукції, що перевіряється, з`ясувати, чи є сертифікат відповідності на вказану продукцію і чи він взагалі потрібен, та чи нанесене на упаковку або на кожен предмет маркування відповідно до вимог Правил ЄЕК ООН.
Однак, з матеріалів справи встановлено, що відповідач не вчинив відповідних дій, зокрема не з`ясував чи здійснюється позивачем реалізація продукції, не оглянув продукцію та не взяв до уваги те, чи потребує вказана продукція додаткової сертифікації в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону № 2735 під час проведення перевірок характеристик продукції проводиться перевірка документів, у разі необхідності обстеження зразків продукції, за результатами яких приймається рішення про відбір та експертизу (випробування) зразків продукції, про що зазначається в акті, підготовленому відповідно до вимог статті 231 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону № 2735 посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право проводити у випадках і порядку, визначених цим Законом, перевірки документів та обстеження зразків продукції, відбирати зразки продукції і забезпечувати проведення їх експертизи (випробування).
Отже, не провівши візуальний огляд продукції, не зазначивши у протоколі про наявність/відсутність відповідного маркування, відповідач порушив принципи ринкового нагляду, передбачені статтею 5 Закону України «Про державний ринковий нагляд нехарчової продукції», включно такий принцип, як об`єктивність, неупередженість та компетентність органів ринкового нагляду при здійсненні ринкового нагляду і контролю продукції.
Суд наголошує, що із березня 2019 року в Україні не вимагається отримання (дублювання) сертифікатів типу на обладнання, яке було сертифіковане в ЄС та/або одній з Договірних Сторін Женевської конвенції 1958 року. До того ж для випуску товарів у вільний обіг на території України більше не потрібно сертифікату відповідності
Відповідно до підпункту 1-1 Постанови № 738 надання на ринку автомобільних запчастин може здійснюватися на підставі маркування знаком офіційного затвердження типу (Е, е) та/або інформації про сертифікат типу і якості обладнання, виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Женевської Угоди 1958 року або держави члена Європейського Союзу, без необхідності отримання в Україні додаткових сертифікаційних документів, у тому числі сертифікатів типу та сертифікатів відповідності. 
Суд звертає увагу, що норми наказу Мінінфраструктури № 521, на які посилається відповідач не можуть суперечити Постанові № 738, оскільки постанова № 738 має вищу юридичну силу, ніж наказ Мінінфраструктури № 521, а також у преамбулі наказу Мінінфраструктури № 521 вказано, що він прийнятий на виконання Постанови № 738.
Статтею 48 Закону України "Про державний ринковий нагляд нехарчової продукції" передбачено: "Якщо міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено інші вимоги, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються вимоги міжнародного договору".
Відповідно до статті 9 Конституції України: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду 16.02.2026 у справі № 560/4047/25; Третього апеляційного адміністративного суду 14 лютого 2024 року у справі № 160/20474/22; у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду 06 грудня 2022 року у справі № 460/11667/21, яка була залишена в силі ухвалою Верховного Суду 24 січня 2023 року.
Отже, не провівши візуальний огляд продукції, не зазначивши у протоколі про наявність/відсутність відповідного маркування, відповідач порушив принципи ринкового нагляду, передбачені статтею 5 Закону України "Про державний ринковий нагляд нехарчової продукції", включно такі принципи, як об`єктивність, неупередженість та компетентність органів ринкового нагляду при здійсненні ринкового нагляду і контролю продукції.
Відповідно до Порядку №521 адміністратором цього реєстру згідно з пунктом 1.3 є Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Державна служба з безпеки на транспорті), яка веде Реєстр, організовує його функціонування тощо.
Орган управління відповідача вносить туди усі дані про сертифікати типу колісного транспортного засобу та обладнання та сертифікати відповідності транспортних засобів або обладнання.
Тобто, усі відомості щодо сертифікатів є у розпорядженні відповідача.
Відповідно до пункту 3.2 Порядку №521 з метою виконання своїх владних повноважень органи державної влади одержують зареєстровані в Реєстрі дані на безоплатній основі відповідно до запитів цих органів.
Отже, суд вважає, що у органу ринкового нагляду були відсутні підстави для продовження дії обмежувальних (корегувальних) заходів, що вказує на протиправність рішень відповідача про продовження дії обмежувальних (корегувальних) заходів та постанов про накладання штрафу.
Тому, враховуючи встановлене, суд вважає, що постанови про накладання штрафу від 11 листопада 2025 року № 000137, № 000138, 000139, № 000140, № 000141, № 000142, № 000143, рішення від 27 жовтня 2025 року № 000383/ВН384/25 про внесення змін до рішень та рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 11 серпня 2025 року, № 000336/ВН337/25, № 000338/ВН339/25, № 000340/ВН341/25, № 000342/ВН343/25, № 000344/ВН345/25, № 000346/ВН347/25, № 000348/ВН349/25 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
З огляду на наведені норми, враховуючи задоволення заявленого позову на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 3028 грн.
Відповідачем у справі є Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (територіальний орган Укртрансбезпеки), який в силу норм Кодексу адміністративного судочинства України наділений статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення з Відділу сплаченого позивачем судового збору.
Отже, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 16956,80 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу від 11 листопада 2025 року № 000137, від 11 листопада 2025 року № 000138, від 11 листопада 2025 року № 000139, від 11 листопада 2025 року № 000140, від 11 листопада 2025 року № 000141, від 11 листопада 2025 року № 00014, від 11 листопада 2025 року № 000143. 
Визнати протиправним та скасувати рішення від 27 жовтня 2025 року № 000383/ВН384/25 про внесення змін до рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.
Визнати протиправним та скасувати рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 11 серпня 2025 року № 000336/ВН337/25, від 11 серпня 2025 року № 000338/ВН339/25, від 11 серпня 2025 року № 000340/ВН341/25, від 11 серпня 2025 року № 000342/ВН343/25, від 11 серпня 2025 року № 000344/ВН345/25, від 11 серпня 2025 року № 000346/ВН347/25, від 11 серпня 2025 року № 000348/ВН349/25. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача судовий збір у розмірі 16956,80 грн (шіснадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 80 копійок).
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: Дочірнє підприємство АВТОТРЕЙДІНГ-ВІННИЦЯ (21022, м. Вінниця, вул. Київська, буд. 175, код ЄДРПОУ 31983209)

Відповідач: Державна служба Украіни з безпеки на транспорті в особі структурного підрозділу відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області (21021, м. Вінниця, вул. Василя Порика, буд. 29, код ЄДРПОУ 39816845)

Рішення суду сформовано: 13.07.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна