Справа № 521/11146/26
Номер провадження № 2/521/7782/26

РІШЕННЯ
Іменем України

10 вересня 2026 р. 
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі: 
головуючого судді Поліщук І.О. 
за участю секретаря судового засідання Коржеван В.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини

ВСТАНОВИВ:
До Хаджибейського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Підставою позову стало те, що батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав фактично за адресою: АДРЕСА_1 де і помер. Однак він був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 і тому позивачу необхідно встановити факт проживання за однією адресою з батьком для вирішення питання щодо прийняття спадщини.
Ухвалою суду від 01 липня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19 серпня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та розглянути її без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з доводами сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Довідки В5-59815-ф/л від 01.04.2020 року з 22.07.2009 року по теперішній час.
Власником квартири є батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Договору купівлі-продажу 23 квітня 2009 року, за реєстровим номером 871, який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Селезньовою Г.М.
ОСОБА_2 також разом з сином проживав у відповідній квартирі (яка йому і належить).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 16.02.2022 року.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть 768 від 15.02.2022 року смерть настала за адресою: АДРЕСА_1 у зв?язку з хворобою сердця.
Похованням свого батька займався ОСОБА_1 відповідно до довідки на одержання та підпоховання праху. № 2000.
На момент смерті ОСОБА_2 (позивач) проживав в своїй власній квартирі разом з ОСОБА_1 на момент його смерті.
Відповідно обставини підтверджуються:
1. реєстрацією ОСОБА_2 (позивача) за відповідною адресою: 
АДРЕСА_3 . належністю такої квартири на праві власності ОСОБА_1 (померлого)
3. лікарським свідоцтвом про смерть 768 від 15.02.2022 року смерть настала за адресою: АДРЕСА_1 у зв?язку з хворобою сердця;
4. Письмовими показанням свідків (сусідів) від 27.06.2026 року а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (клопотання про виклик яких та допит буде подано під час підготовчого судового засідання)
5. Довідкою ОСББ «Наталі» № 527 від 29.11.2016 року відповідно до якої ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.
Крім того, відповідно до листа КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ N? 16» ОДЕСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ 01-09/598 від 03.07.2026 року надано декларація лікаря де вказана фактична адреса проживання померлого, а саме АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 був впевнений, що його батько був відповідно і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 так як квартира була у нього у власності та він там постійно проживав.
В подальшому він звернувся до нотаріуса і з`ясувалося, що померлий ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з такими обставинами нотаріус вважає, що позивач спадщину не прийняв та відповідно надав лист 48/01-16 від 25.06.2026 року, який виданий ПН ОМНО Одеської області ОСОБА_7 .
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи в санаторії тощо).
Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Позивач, звертаючись до суду із позовом, вказує, що не був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою, проте до дня її смерті проживав разом з ним на адресою: АДРЕСА_1 .
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у Постанові від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, Постанові від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20; Постанові КЦС ВС від 16.06.2026 у справі № 335/8718/23 Постанова КЦС ВС від 15.06.2026 у справі № 643/10071/24.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 01.04.2026 у справі № 462/5662/19 «25. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).
26. Факт прийняття спадщини тісно пов`язаний із постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Проте чинне законодавство не передбачає можливості окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, юридичні наслідки зумовлює лише факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Похідним від нього є факт прийняття спадщини (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2020 року у справі № 554/3192/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 липня 2024 року у справі № 461/7330/15-ц).
27. У справах про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем за наявності спору належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадках їхньої відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття -відповідний орган місцевого самоврядування (див. mutatis mutandisпостанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 543/994/17).»
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
У зв?язку з такими обставинами, суд вважає, що надано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують відповідні обставини (факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) та позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) з своїм батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.О. Поліщук